Справа № 143/1099/24
Провадження № 22-ц/801/425/2025
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сич С. М.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

04 лютого 2025 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,
суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.
з участю секретаря судового засідання Кахно О.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2
апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гончарука Романа Олексійовича 
на ухвалу Погребищенського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2024 року, постановленої під головуванням судді Сича С.М., 
у справі № 143/1099/24
за позовом  ОСОБА_2 (позивач)
до ОСОБА_1 (відповідач)
про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, -

встановив:
Короткий зміст вимог заяви
ОСОБА_2 звернувся до районного суду із позовом до  ОСОБА_1  про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ.
Одночасно із цим позовом подано заяву про його забезпечення, шляхом накладення арешту на 9/10 часток магазину, що розташований по АДРЕСА_1 ; житлову квартиру АДРЕСА_2 ; 1/2 частку житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_3 ; земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 0523410100:00:011:0394, що розташована в м. Погребище Вінницького району Вінницької області.
Заява обґрунтована тим, що через існування спору щодо цього майна у відповідачки існує реальна можливість відчужити його на користь третіх осіб, що в подальшому утруднить виконання судового рішення, у разі задоволення позову, а також з метою забезпечення виконання можливого судового рішення виникне необхідність звертатися в суд з новими позовами про визнання недійсними правочинів.
Рішення суду першої інстанції
Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2024 року заяву задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 , зокрема на житлову квартиру АДРЕСА_2 ; 1/2 частку житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_3 ; земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 0523410100:00:011:0394, що розташована в м. Погребище Вінницького району Вінницької області.
У задоволенні решти вимог заяви відмовити.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою 02 січня 2025 року відповідач ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Гончарука Р.О., подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що позивачем та не надано належних і допустимих доказів. Зокрема не вказано про обставини , які свідчили про фактичне або ймовірне вчинення відповідачем дій , спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань за ймовірним рішенням суду, в .ч. таких як реалізація майна чи підготовчі дії до цього .
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Представник позивача – адвокат Чернілевська Р.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову – без змін, як законну і обґрунтовану. 
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду 07 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 січня 2025 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Гончарук Р.О. подав суду заяву про розгляд справи без участі відповідача і її представника, апеляційну скаргу підтримує і просить її задовольнити.
Позивач ОСОБА_2 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просить залишити в силі ухвалу суду першої інстанції. 
Встановлені судом першої інстанції обставини
Судом встановлено, що із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.07.2024 року слідує, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житлову квартиру АДРЕСА_4 , та земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 0523410100:00:011:0394, що розташована в м. Погребище Вінницького району Вінницької області, а тому на ці об`єкти нерухомого майна необхідно накласти арешт в порядку забезпечення позову.
Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.11.2024 року слідує, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_3 , а тому заява про забезпечення позову в частині накладення арешту на цей об`єкт нерухомого майна підлягає задоволенню.
Із доданої до позовної заяви копії договору купівлі – продажу від 11.03.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори Швецем О.В., зареєстрованого в реєстрі за №358, вбачається, що ОСОБА_1 купила цілий житловий будинок, що знаходиться на присадибній земельній ділянці в АДРЕСА_1 .
В подальшому на підставі договору купівлі – продажу магазину від 15.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Погребищенського районного нотаріального округу Слінченко В.П., зареєстрованого в реєстрі за №961, ОСОБА_1 продала ОСОБА_3 вбудований у житловий будинок магазин, що становить 13/100 частки від будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Згідно із рішенням виконкому Погребищенської міської ради №13 від 15.02.2022 року у зв`язку із перерахунком часток вирішено оформити право власності ОСОБА_3 на магазин літ «А1», що становить 1/10 частку житлового будинку з прибудованими торгівельними приміщеннями та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 . Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції вважав, що вона в частині накладення арешту на житлову квартиру АДРЕСА_5 , на 1/2 частку житлового будинку, та на земельну ділянку площею 0,1 га, є обґрунтована. 
Водночас, із змісту наявних в матеріалах справи доказів суд не вбачав наявність підстав для накладення арешту на 9/10 часток магазину (не житлового будинку), оскільки дійти однозначного висновку про їх належність відповідачці ОСОБА_1 не можливо.
Позиція апеляційного суду
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам .
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
Частиною першою та другою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.
Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
За своєю правовою природою забезпечення позову є гарантією належного виконання рішення суду про задоволення позову та ефективного відновлення порушених прав позивача. Вжиття судом цих заходів встановлює до прийняття рішення по справі певні обмеження здійснення учасниками справи, зокрема відповідачами, цивільних прав.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).
При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18, від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії. Суд зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що, зрештою, дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників процесу.
Однак, крім з`ясування факту існування спору між сторонами, необхідним для з`ясування є і сутність (характер) спірних правовідносин.
В постанові Верховного Суду від 21 серпня 2020 року у справі№ 904/2357/20 У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 липня 2022 року в справі № 910/8482/18 (910/4866/21) зазначено, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. Сума підданих арешту грошових коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору (подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 січня 2019 року у справі № 915/870/18 та від 05 вересня 2019 року у справі № 911/527/19).
У справі встановлено, що предметом заявленого позову є, зокрема, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ.
Тобто ОСОБА_2 має на меті захистити своє право власності на указане в заяві про забезпечення позову майно, яке вважає порушеним.
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що позивач вважає спірне майно спільною сумісною власністю подружжя, на момент подання позову спірним майном користується тільки відповідач, а позивач не має доступу до нього. Знаючи про існування позову щодо поділу майна, відповідач може мати намір без згоди позивача здійснити відчуження спірного майна на користь третіх осіб.
Заява містить достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.
У поданій заяві про забезпечення позову чітко вказано, яке конкретно майно підлягає забезпеченню, та зазначено усю необхідну інформацію про нього.
Спосіб забезпечення позову, обраний заявником, на момент розгляду указаної заяви позивача про забезпечення позову є співмірним із позовними вимогами. 
У справі, яка переглядається, колегія суддів установила наявність реального спору між сторонами; ризик незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в цій справі у випадку задоволення позову; співмірність обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що при поданні позову про усунення перешкод в користуванні майном, без застосування заходів забезпечення позову, можливість відповідача в будь-який момент відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому може утруднити виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 березня 2023 року у справі № 905/448/22).
Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини.
Адекватність такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на квартиру дійсно полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову.
Наведений вид забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог позивача щодо забезпечення його позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення і породження нових спорів, що не відповідає завданню цивільного судочинства. Будь-які права інших осіб, що не є учасниками судового процесу, не порушуються у зв`язку із вжиттям такого заходу.
Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, норми процесуального права судом застосовані правильно, а тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали не має.
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 375 ЦПК України, Суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гончарука Романа Олексійовича залишити без задоволення, а ухвалу Погребищенського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2024 року,– без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Головуючий                                                                        І.М. Стадник 
       
Судді                                                                                Ю.Б. Войтко

                                                                               М.В. Матківська