ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 р. 	Справа № 520/11173/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини   НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2024, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., м. Харків,  по справі № 520/11173/24
за позовом               ОСОБА_1  
до              Військової частини   НОМЕР_1                      
про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1  компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення виплаченої 28.03.2024 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.07.2023 року у справі № 200/1648/23;
-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів  у зв`язку з порушенням термінів виплати 
індексації грошового забезпечення виплаченої 28.03.2024 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.07.2023 року у справі № 200/1648/23
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо  невиплати йому компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення виплаченої 28.03.2024 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.07.2023 року у справі № 200/1648/23.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення виплаченої 28.03.2024 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративногт суду від 13.07.2023 року у справі № 200/1648/23.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів  у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення виплаченої 28.03.2024 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.07.2023 року у справі № 200/1648/23.
Відповідач, не погодившись з  рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на правові висновки викладених у постановах Верховного Суду
від 09 червня 2021 року у справі № 241/186/20; від 17 листопада 2021 року у справі №460/4188/20 та від 27 липня 2022 року у справі № 460/783/20, зазначив, що позивач до військової частини НОМЕР_1 із відповідною заявою про виплату відповідно до Закону № 2050-Ш та Порядку № 159 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення не звертався. Військова частина НОМЕР_1 у такій виплаті не відмовляла, а отже право позивача не було порушено суб`єктом владних повноважень, тому звернення позивача до суду з цим позовом є передчасним.
Суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного  адміністративного суду від 01.07.2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. 
Позивач по справі не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.
          Відповідно до п.п. 1,3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю;  подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи і  сторонами не зявлялись клопотання про розгляд справи за їх участі, колегія суддів вирішила розглядади справу  в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
          Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 25.04.2013 року по 02.092022 року проходив військову службу  у Військовій частині НОМЕР_1 ,  яка виплачувала позивачу грошове  забезпечення. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.09.2022 року № 269 ОСОБА_1 було виключено із списку особового складу частини, знято із усіх видів забезпечення.  
          Рішенням Донецького окружного  адміністративного суду від 13.07.2023 року по справі №200/1648/23 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 рік включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року у сумі 85927 гривень 84 копійки. Зобов`язано  Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4463  гривні 15копійок в місяць у загальній сумі 241415 гривень80 копійок за період з 01.03.2018 року по 02.09.2022 року  включно відповідно  до норм абзаців 4,6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів  населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.
Постановою Першого апеляційного  адміністративного суду від 07.11.2023 року рішення Донецького окружного адміністративного суду  від 13 липня 2023 року у справі № 200/1648/23 змінено.   В абзаці п`ятому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року у справі №200/1648/23 слова і цифри «4463 гривні 15 копійок  в місяць у загальній сумі 241415 гривень 80копійок» замінено словами і цифрами «4081 гривні 32 копійок в місяць» . В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року  у справі № 200/1648/23 залишено без змін.
Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що на виконання рішення Донецького окружного  адміністративного суду від  13.07.2023 року по справі № 200/1648/23 військовою частиною НОМЕР_1 виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 02.09.2022 року у сумі  285239,52 грн.
28.03.2024 року  позивач отримав від відповідача грошові кошти у сумі 285239,52грн., що підтверджується випискою з банківського  рахунку.
Вважаючи протиправною бездіяльністю невиплату  відповідачем компенсації втрати частини доходів  у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового  забезпечення, позивач звернувся до суду з  даним позовом.
          Задовольняючи  позовні вимоги, суд  першої  інстанції  виходив з наявності з боку  відповідача  протиправної бездіяльності, яка полягає  у ненарахуванні та невиплаті позивачу  компенсації втрати  частини доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового  забезпечення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, з огляду на наступне.      
Відповідно до ч.2 ст.19 Коституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише  на підставі та в межах повноважень  у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.
Питання, пов`язані зі здійсненям компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-Ш (далі Закон № 2050-Ш) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (далі Порядок № 159).
Відповідно до статей 1,2 Закону № 2050-Ш підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення).
Згідно ст.3 Закону № 2050-Ш сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громаданину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). 
Тобто, основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та нарахування доходів (в тому числі, за рішенням суду).  При цьому виплата компенсації втрати частини доходів  повинна здійснюватися в день виплати основної суми доходу.
За змістом ст.4 Закону № 2050-Ш виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Норми аналогічно змісту містяться також у Порядку № 159.
Використане у ст.3 Закону № 2050-Ш та п.4 Порядку № 159 формулювання доводить, що компенсація обчислюється  як добуток  «нарахованого, але не виплаченого грошового  доходу» за відповідний місяць, та означає, що має існувати обов`язкова  складова обчислення компенсації - невиплачений  грошовий дохід, який може бути нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Суд з цього приводу  зазначає, що згідно норм чинного законодавства, компенсація частини втраченого доходу виплачується  не з моменту постановлення судового рішення, на підставі якого такий дохід  фактично виплачено, а саме з часу, коли у особи виникло право на отримання такого доходу.
При цьому, виплата компенсації втрати частини доходу  проводиться незалежно  від порядку  і підстав його (доходу)  нарахування:  самим підприємством, установою чи організацією добровільно  чи на виконання судового рішення.
          Аналогічна  правова позиція викладена у постановах Верховного Суду  від 26.02.2020року по справі №826/8319/16  та від 18.07.2023 року по справі № 200/10663/21.

Аналізуючи вищезазначене, оскільки несвоєчасне нарахування та виплату  частини грошового  забезпечення позивача відбулось  у  зв`язку з протиправними діями відповідача, тобто з вини органу,  що нараховує і виплачує  грошове забезпечення, що встановлено судовим рішенням, то позивач має  право на отримання компенсації  втрати частини  індексації грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків її виплати.
Судом встановлено, що  нарахування та виплата позивачу індексації грошового  забезпечення за період з 01.12.2015 по 02.09.2022 року  відбулося лише 28.03.2024 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.07.2023 року по справі № 200/1648/23,  що підтверджується випискою з банківського  рахунку. 
Тобто, несвоєчасне нарахування та виплата індексації  грошового  забезпечення відбулось у зв`язку з протиправними діями Військової частини НОМЕР_1 , тобто  з вини органу,  що нарахував і виплачував таке грошове забезпечення позивачу під час проходження ним військової служби. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Військовою частиною НОМЕР_2 протиправну бездіяльність, щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення виплаченої 28.03.2024 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.07.2023 року у справі №200/1648/23
Стосовно тверджень апелянта про те, що військова частина не відмовляла  позивачу у компенсації втрати частини доходів,  а тому позовні вимоги є передчасними, колегія суддів зазначає, що статею 4 Закону № 2050-Ш,  пунктом 5 Порядку № 159 визначено, що виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.     
Разом з тим, Верховний Суд у постанові від  02.04.2024  року у  справі № 560/8194/20  сформував правову позицію, згідно  якої аналіз норм статей 1,2,4 Закону № 2050-Ш  та Порядку №159  свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного  підприємства, установи і організації всіх форм власності та  господарювання у разі порушення встановлених строків виплати  доходу  громадянам провести їх компенсацію у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості.
Крім того, Судова палата у вищевказаній постанові зазначила, що відмова  відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні ст.7 Закону №2050-Ш  не обов`язково  має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не  передбачено законодавством. 
Таким чином, обов`язок здійснити нарахування та виплату компенсації у тому ж місяці, у якому  здійснюється виплата заборгованості, покладений на відповідача чинним  законодавством та не вимагає подання позивачем додаткового звернення з цього питання.  
          За таких обставин, відсутність письмової відмови  відповідача  у нарахуванні та виплаті компенсації не позбавляє прозивача  права звернутися до суду за захистом своїх прав, порушених  бездіяльністю  відповідача щодо  нарахування  та  виплати відповідної компенсації.
Отже,  колегія суддів  відхиляє доводи  відповідача  про  передчасність позовних вимог.  
Відповідно  до  ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних  справах про протиправність рішень,  дій  чи бездіяльності суб`єкта владних  повноважень обов`язок щодо доказування правомірності  свого  рішення, дії чи бездіяльності  покладається на відповідача.
Відповідачем  жодних належних доказів на підтвердження правомірності  власних дій (бездіяльності),  які є предметом оскарження, надано не було.
Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС   України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері  публічно-правових  відносин з метою ефективного захисту прав, свобод  та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб  від порушень з боку  суб`єктів  владних повноважень.
При  здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про  захист прав людини і основоположних  свобод  та практику Європейського суду  з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України  «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду  з прав людини»).
          Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено,  має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному  органу, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які  здійснювали свої  офіційні повноваження.
          Європейський суд з прав людини  у рішенні від  15 листопада 1996 року  у справі «Chahal проти  Об`єднаного   королівства» (заява № 22414/93)  зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних  свобод, гарантує на національному рівні  ефективні правові  засоби для здійснення прав і свобод,  її суть зводиться до вимоги надати людині такі  міри правового захисту на національному рівні, що дозволили  б  компетентному державному органу розглядати по суті скарги на  порушення положень  Конвенції й надавати  відповідний  судовий  захист (параграф  145).
Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так  і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади  відповідної держави (параграф75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв  проти  України»).
З огляду на вищевикладене, колегія суддів  погоджується  з висновком суду першої  інстанції про те, що ефективним та  належним способом відновлення  порушеного права позивача буде  визнання протиправною бездіяльність Військової  частини НОМЕР_1 щодо невиплати   ОСОБА_1  компенсації втрати частини грошових  доходів  у зв`язку з порушенням термінів виплати  індексації грошового  забезпечення, виплаченої 28.03.2024  на виконання  рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.07.2023 у справі № 200/1648/23,  та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових  доходів  у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення виплаченої 28.03.202 4 на виконання  рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.07.2023 у справі № 200/1648/23.
          Таким  чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної  скарги відповідача, колегія суддів дійшли висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно  застосував до спірних правовідносин сторін норми  матеріального права.
Наведеність в апеляційній скарзі доводи  правильність висновків суду не спростовують.                       
          Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду  апеляційної скарги на судове  рішення суду першої інстанції суд апеляційної має право залишити апеляційну скаргу  без задоволення, а судове рішення – без змін.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обстваини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і  процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не містять належних та обгрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. В апеляційній скарзі також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведених аргументів.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обгрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих  та встановлених обставинах  справи, які підтверджуються доказами,  та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини   НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 по справі № 520/11173/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Л.В. Любчич