ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року 
м. Черкаси   

Справа № 697/2529/24		
Провадження № 22-ц/821/499/25		
Категорія: 305010900 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Новікова О.М., Сіренка Ю.В.
за участю секретаря: Гладиш О.Ю.

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
представник позивача: адвокат Бобер Денис Олександрович
відповідач: ОСОБА_2 
представник відповідача: адвокат Васянович В`ячеслав Валерійович

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Васяновича В`ячеслава Валерійовича на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06 січня 2025 року(ухваленого під головуванням судді Сивухіна Г.С. в приміщенні Канівського міськрайонного суду Черкаської області) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

11 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 04.03.2024 близько 18:00 год автомобіль «КІА СЕЕD» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві власності позивачу, потрапив у ДТП.? ? Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.04.2024 у справі №711/2049/24, відповідача – водія автомобіля "PEUGEOT PARTNER" д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 , який порушив вимоги п.п. 10.4, 2.3 «б» ПДР України, визнано винним. Дана постанова набрала законної сили та не оскаржувалася.
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "PEUGEOT PARTNER" д.н.з. НОМЕР_2 застрахована ПрАТ «СК «ПЕРША».
Внаслідок ДТП транспортний засіб позивача отримав значні механічні пошкодження, вартість відновлювального ремонту склала 45489,42 грн.
Відповідно до даних розрахунку страхового відшкодування, коефіцієнт зносу склав 0.68, а сума страхового відшкодування з урахуванням відсотку зносу склала 28271,48 грн., яка виплачена позивачу.
Разом з тим, позивачем відремонтовано пошкоджений транспортний засіб, вартість робіт та матеріалів склала 39000,00 грн, для відновлення автомобіля використано вживані задні праві двері, чим пояснюється різниця між фактичною вартістю відновлювального ремонту та вартістю згідно ремонтної калькуляції.
Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає залишок вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, не покритий страховою виплатою у розмірі 39000,00 – 28271,48 = 10728,52 грн.
Крім того, позивачу завдано моральну шкоду, яку оцінено у 5000,00 грн.
Враховуючи вищенаведене, позивачка просить суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 10728,52 грн., моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн, а також? ? понесені позивачем судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06 січня 2025 року позовні вимоги - задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14785,66? грн., з яких: 10728,52 грн. - матеріальна шкода завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; 3000,00 грн. - моральна шкода; 1057,14 грн. - судові витрати зі сплати судового збору.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. Оскільки внаслідок протиправних дій, а саме порушення вимог п. 10.4, 2.3»б» ПДР України, відповідач спричинив позивачу матеріальну шкоду у розмірі 45489,42 грн, а після звернення до страхової компанії позивачу було відшкодовано та виплачено страхове відшкодування у розмірі 28271,48 грн., тому? ?розмір невідшкодованої позивачу шкоди, з урахуванням вартості реальних ремонтних робіт у розмірі 39000,00 грн., становить 10728,52 грн.
При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховував, що майно позивача було пошкоджено внаслідок ДТП та те, що внаслідок ушкодження майна, позивач переніс? ?душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді емоційного стресу і неможливістю певний час використовувати свою власність за її прямим призначенням, а тому, обґрунтованим розміром моральної шкоди вважав 3000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 28 січня 2025 року, представник ОСОБА_2 – адвокат Васянович В.В., вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції необґрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06 січня 2025 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано правовий висновок Великої Палати Верхового Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №754/1108/15-ц про те, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних відповідачем у результаті ДТП збитків, є страховик.
Також в обґрунтування помилковості стягнення різниці між фактично завданою шкодою та страховою виплатою з винної особи, посилається на висновки ВС у постанові №363/5092/18 від 16 лютого 2022 року.

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу апеляційного суду 18 лютого 2025 року, представник ОСОБА_1 – адвокат Бобер Д.О. просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Васяновича В.В. залишити без задоволення, а рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06 січня 2025 – залишити без змін.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 – адвоката Васяновича В.В не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.04.2024 у справі №711/2049/24, ОСОБА_2 04.03.2024 о 18 год. 00 хв. в м. Черкаси по вул. Н. Сотні, керуючи автомобілем "PEUGEOT PARTNER" д.н.з. НОМЕР_2 , порушив п.п. 10.4, 2.3 «б» ПДР України, перед поворотом ліворуч на вул. Благовісну не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та скоїв зіткнення з автомобілем «КІА СЕЕD» д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.28,29).
Вище вказана постанова суду? ? набрала законної сили 22.04.2024.
Цивільна відповідальність водія автомобіля "PEUGEOT PARTNER" д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована у ПрАТ «СК «ПЕРША», страховий поліс № 216427509 (а.с.90).
Згідно ремонтної калькуляції №YT-24-59-0 від 04.03.2024, вартість відновлювального ремонту автомобіля «КІА СЕЕD» д.н.з. НОМЕР_1 склала 45489,42 грн., вартість ремонту з урахуванням зносу (68%) складає 28271,48 грн. (а.с.11-15).
Згідно Акту прийому передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля від 28.06.2024, виконаного ФОП ОСОБА_3 , загальна вартість робіт та матеріалів по ремонту транспортного засобу марки «КІА СЕЕD» д.н.з. НОМЕР_1 становить 39000,00 грн (а.с.31,32).
Відповідно до Розрахунку страхового відшкодування №ЦВ 26461, розмір страхового відшкодування за Договором страхування № ЕР-216427509 від 23.08.2023 складає 28271,48 грн, які було відшкодовано позивачу ОСОБА_1 страховиком, відповідно до виписки по її картці (а.с.16, 30).
Звертаючись до суду із даним позовом, позивач посилалася на те, що їй завдано матеріальну та моральну шкоду внаслідок протиправних дій відповідача, який спричинив ДТП, а виплачене страхове відшкодування лише частково покрило завдані їй збитки.
Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Частиною 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення речі.
Крім того, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Статтею 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно п. 9.1 ст. 9 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Пунктом 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Системний аналіз наведених положень ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ЦК України дає підстави для висновку, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема, на суму франшизи, чи якщо страховик за ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (пункт 149 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 147/66/17 від 14 грудня 2021 року).
Відтак, винуватець ДТП, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність, що є обов`язковим в силу закону, відповідає за завдані ним збитки іншим учасникам дорожнього руху лише в разі, якщо вони не покриваються розміром страхової виплати за відповідним договором.
Верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц вказав, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки, в цьому випадку, у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту безпосередній винуватець.
Окрім цього, Верховний Суд у своїй постанові від 22 січня 2019 року у справі № 676/518/17 прийшов до висновку, що відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Крім того, аналогічного висновку дійшов Верховний Суд також і в постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17, вказавши, що системний аналіз п.32.7 ч.1 ст. 32 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 22, абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 988, ст.1166, ст. 1187, ст. 1194 ЦК України, пп. 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі, й уразі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі така майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.
Цивільно-правова відповідальність відповідача, власника транспортного засобу "PEUGEOT PARTNER" д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована у ПрАТ «СК «ПЕРША», страховий поліс № 216427509.
Згідно ремонтної калькуляції №YT-24-59-0 від 04.03.2024, вартість відновлювального ремонту автомобіля «КІА СЕЕD» д.н.з. НОМЕР_1 склала 45489,42 грн., вартість ремонту з урахуванням зносу (68%) складає 28271,48 грн.
Згідно Акту прийому передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля від 28.06.2024, виконаного ФОП ОСОБА_3 , загальна вартість робіт та матеріалів по ремонту транспортного засобу марки «КІА СЕЕD» д.н.з. НОМЕР_1 становить 39000,00 грн.
Сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, наявність вини відповідача та обставина, що ОСОБА_1 страховою компанією були виплачене страхове відшкодування в загальній сумі 28271,48 грн і дана обставина підтверджується матеріалами справи. 
Факт здійснення позивачем відновлювального ремонту підтверджується наявними у справі доказами, що не спростовані відповідачем.
Предметом спору є обставини щодо недостатності суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з посиланням на сталу практику Верховного Суду виходив з того, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки, у цьому випадку, у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Колегія суддів в повній мірі з такими висновками місцевого суду погоджується та звертає увагу, що відносини між відповідачем та ПрАТ «СК «ПЕРША» регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та правилами статті 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законом.
Оскільки ПрАТ «СК «ПЕРША» виплатило позивачці страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності).
Апеляційний суд акцентує увагу, що різниця між страховою виплатою та загальною сумою завданої шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, виникла саме внаслідок зазначених законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Враховуючи ту обставину, що страхова компанія виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування в межах ремонтної калькуляції №YT-24-59-0 від 04.03.2024, саме ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити позивачці різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на вказане, безпідставними є посилання скаржника в апеляційній скарзі на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, як на підставу для відмови у задоволенні позову.
Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивачки суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги Акт прийому передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля від 28.06.2024, виконаного ФОП ОСОБА_3 , відповідно до якого вартість відновлювального ремонту складає 39000 грн. та суму виплаченого страхового відшкодування страховою компанією в сумі 28271,48 грн.. Вартість зазначеного ремонту та сума виплат сторонами в установленому порядку не оспорюється. Тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню різниця між визначеною вартістю відновлювального ремонту та фактично сплаченою сумою позивачу в розмірі 10728,52 грн. 
Апеляційний суд відхиляє як помилкові посилання скаржника на висновки ВС у постанові №363/5092/18 від 16 лютого 2022 року, оскільки у вказаній справі «після отримання позивачем суми страхового відшкодування у розмірі, яка була визначена ПАТ «НАСК «Оранта» (у межах ліміту відповідальності) із урахуванням зносу транспортного засобу на день страхового випадку у розмірі 0,00 %, підстав для стягнення з відповідача (винуватця, заподіювача шкоди) різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності), немає».
Проте, у справі, що розглядається, розмір страхового відшкодування визначено з урахуванням фізичного зносу, який становить 68%, а тому страховою компанією відшкодовуються витрати у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу. 
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи представника ОСОБА_2 щодо помилковості висновку про стягнення матеріальної шкоди з винної особи не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, є необґрунтованими та не дають підстав для скасування рішення суду.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Васяновича В`ячеслава Валерійовича – залишити без задоволення.
Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди- залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції – залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                                                         О.В. Карпенко

Судді                                                                 Ю.В. Сіренко

                                                                                        О.М. Новіков