Справа №466/2128/23                                 Головуючий у 1 інстанції:Ковальчук О.І. 
Провадження №22-ц/811/696/24                 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,
секретарка: Псярук О.В.,

за участі в судовому засіданні представника позивачки ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , його представниці ОСОБА_4 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Стасишина Романа Мироновича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова в складі судді Ковальчук О.І. від 29 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про виділ частки у квартирі шляхом виплати компенсації, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про виділ частки у квартирі шляхом виплати компенсації –  відмовлено.
Вказане рішення оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2024 року скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити, стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 3/5 частини квартири АДРЕСА_1 в розмірі 1 321 605 грн 00 коп. 
Зазначає, що з матеріалів справи вбачається та не запречується відповідачами, що виділ частки квартири АДРЕСА_1 у натурі є неможливим, у зв`язку із неподільністю квартири. На підтвердження обставин неможливості поділити квартиру, судом першої інстанції за клопотанням позивача з архіву Шевченківського районного суду м. Львова було витребувано висновок судово–будівельної експертизи квартири АДРЕСА_1 , проведеної в межах справи №2 – 381/09 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 ОСОБА_5 про припинення права на частку. Крім цього, на замовлення ОСОБА_1 було проведено оцінку вартості частки її квартири, яка виготовлена сертифікованим суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 . З огляду на це позивачка, як співвласник, який бажає виділу частки квартири, у зв`язку із її неподільністю, керуючись ч. 2 ст. 364 ЦК України, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відтак суд першої інстанції, зобов`язаний був з`ясувати обставини, які вказують на не можливість виділу частки в натурі та її вартість з метою компенсації. Вказує, що факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Так, позивачка звертаючись до суду зазначала, що не претендує на те, щоб залишити неподільне майно (частку в квартирі) собі. Позивачка погодилася отримати від відповідачів грошову компенсацію за її частку в праві спільної власності та припинити право власності на належну їй частку згідно приписів статті 364 ЦК України. Отже, згода відповідачів на виплату такої грошової компенсації не є обов`язковою, підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство не вимагає, а відсутність у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві саме по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Крім того, суд не прийняв до уваги висновок про вартість об`єкта оцінки до звіту №08022023/1 від 08.02.2023, складений оцінювачем ФОП ОСОБА_7 на замовлення позивачки, оскільки в такому не зазначено, що оцінювач попереджений про кримінальну відповідальність. Вважає, що вказаний висновок є незаконним та безпідставним з огляду на те, що суд першої інстанції помилково ототожнив висновок експерта та висновок суб`єкта оціночної діяльності. Зазначає, що висновок про вартість об`єкта оцінки до звіту №08022023/1 про незалежну оцінку майна квартири АДРЕСА_1 , було виконано до пред`явлення позову у цій справі, а не під час її розгляду, указаний звіт не є висновком експерта, виконаним за зверненням учасника справи. Доказів на спростування розміру вартості об`єкта спору відповідачем не надано, правом на призначення у справі судової товарознавчої експертизи відповідачі не скористались. Таким чином суд першої інстанції безпідставно не врахував поданий позивачкою звіт про вартість об`єкта оцінки, так як такий відповідає ознакам належності, допустимості, достовірності та достатності доказів, який відповідачем спростовано не було, а від так такий мав бути прийнятий судом до уваги. 
В судове засідання в зал суду позивачка та відповідачка ОСОБА_5 не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та те, що в судовому засіданні інтереси позивачаки захищав представник.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки на підтримання апеляційної скарги, відповідача та його представниці – в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, письмових пояснень, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, додаткових пояснень, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, – колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 3, 183, 319, 356, 358, 364, 365 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, постанову Верховного Суду України від 13.01.2016 року в справі №6-2925цс15, п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», постанову Верховного Суду України від 03.04.2013 року в справі №6-12цс13, постанову Верховного Суду України від 02.07.2014 року в справі №6-68цс14, та відмовляючи у задоволені позову, – виходив з того, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25.11.2021 року по справі №466/4328/21, позов ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Стасишин Роман Миронович, до ОСОБА_3 ,  ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Урумова Жанна Михайлівна, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визнання (поновлення) права власності на нерухоме майно – задоволено повністю. Скасовано рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Урумової Жанни Михайлівни за індексним номером 30757479 від 03 серпня 2016 року про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1  (РНОКПП -  НОМЕР_1 ) на 1/5 частки квартири  АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 587012646101. Скасовано рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Урумової Жанни Михайлівни за індексним номером 30756964 від 03 серпня 2016 року про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1  (РНОКПП -  НОМЕР_1 ) на 2/5 частки квартири  АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 587012646101. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 31489922 від 21 вересня 2016 року про реєстрацію 1/5 частки квартири  АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1032556046101, за ОСОБА_5  (РНОКПП -  НОМЕР_2 ), номер запису про право власності: 17606308. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 31489922 від 21 вересня 2016 року про реєстрацію 2/5 частки квартири  АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1032556046101, за ОСОБА_3  (РНОКПП -  НОМЕР_3 ), номер запису про право власності: 17606364. Визнано (поновлено) право власності  ОСОБА_1 (РНОКПП -  НОМЕР_1 ) на 1/5 частки квартири  АДРЕСА_1 та на 2/5 частки квартири  АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 05.07.2022р. (а.с.15-18). На підставі вищевказаного рішення суду від 25.11.2021, позивач ОСОБА_1  зареєструвала право спільної часткової власності на 1/5 та 2/5 частки квартири  АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.08.2022 (а.с.12-13). Відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.12.2022, відповідачам ОСОБА_3  та ОСОБА_5  на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30.09.2009 року по справі №2-381/09, додаткового рішення від 31.10.2022, на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/5 частці квартири  АДРЕСА_1 (а.с.10-11).Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30.09.2009 року по справі №2-381/09 задоволено позов  ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6  про припинення права на частку в майні, стягнення грошової компенсації. Зокрема, стягнуто з  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_3 в користь ОСОБА_6  грошову компенсацію вартості 2/5 частини квартири  АДРЕСА_1 в розмірі 142 221 грн 46 коп; припинено право власності ОСОБА_6  на 2/5 частини квартири  АДРЕСА_1 з моменту виплати  ОСОБА_5  та ОСОБА_3  розміру грошової компенсації вартості частки в сумі 142221 грн 46 коп. (а.с.19-20). Вищевказаним рішенням по справі №2-381/09 встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 , є неподільним майном відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29.01.09, яку проведено в межах справи №2-381/09. Крім того, додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 31.10.2022 по справі №2-381/09, визнано, що з моменту виплати  ОСОБА_5 та  ОСОБА_3 грошової компенсації вартості 2/5 частки квартири  АДРЕСА_1 в розмірі 142221 грн 46 коп., що належала  ОСОБА_6 ; припинення права власності ОСОБА_6  на 2/5 частки квартири  АДРЕСА_1 ,  ОСОБА_5 та  ОСОБА_3 набувають право власності кожен по 1/5 частці квартири  АДРЕСА_1 (а.с.34-35). Заявляючи відповідні вимоги, позивач на підтвердження своїх позовних вимог щодо ринкової вартості квартири надала Висновок про вартість об`єкта оцінки до Звіту №08022023/1 від 08.02.2023, складеного оцінювачем  ОСОБА_9  на замовлення позивача ОСОБА_1 , згідно якого ринкова вартість 3/5 частини квартири  АДРЕСА_1 може складати без урахування ПДВ 1321605,00 грн (а.с. 21). Судом встановлено, що спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки фактично являється неподільним майном. Тому, суд дійшов до висновку, що доводи позивача про неможливість володіння та користування спірним майном є необгрунтованими, оскільки доказів на підтвердження неможливості користування спірною квартирою суду надано не було. Крім того, під час розгляду справи позивач та представник не довели обставин того, що відповідачі мають фінансову можливість сплатити грошову компенсацію в розмірі 1321605,00 грн. Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку, що задоволення позову у такому випадку призведе до порушення ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, оскільки доказів того, що відповідачі спроможні сплатити позивачу грошову компенсацію за її частку в квартирі не надано, а у випадку відсутності у них коштів може призвести до примусового виконання рішення суду шляхом продажу квартири і, відповідно, позбавлення відповідачів єдиного житла та права власності на дане житло. Крім того, відповідачі не давали згоди викупити у позивача його частку у праві власності, а примушувати до цього є також порушенням прав, оскільки законодавством не передбачено можливості набуття права власності у примусовому порядку, тому виплата компенсації частки позивача може становити для відповідачів надмірний тягар. Щодо звіту №08022023/1 від 08.02.2023, то такий висновок підготовлено для визначення ринкової вартості об`єкта оцінки, однак оцінщик не обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.Суд не прийняв до уваги Висновок про вартість об`єкта оцінки до Звіту №08022023/1 від 08.02.2023, складений оцінювачем ФОП ОСОБА_7 на замовлення позивача, оскільки в такому не зазначено, що оцінювач попереджений про кримінальну відповідальність. Вказані обставини, на думку суду першої інстанції, свідчать про відсутність підстав для стягнення з відповідачів грошової компенсації частки позивача у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 . Відтак, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивач не надала суду належних та допустимих доказів, які б обґрунтовано підтверджували існування обставин, про які зазначає у позовній заяві у розрізі процесуального закону. Інші доводи позивача, які наведені у позові, не впливають на висновок суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, обставинам, що мають значення для справи, вимогам закону, а також практиці суду касаційної інстанції не відповідають, обставини, які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.
У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про виділ частки у квартирі шляхом виплати компенсації, в якому просила: 
– стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 3/5 частини квартири АДРЕСА_1 в розмірі 1321605,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25 листопада 2022 року у справі №466/4328/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 третя особа, яка не заявлає самостійних вимог - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Урумова Жанна Михайлівна про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визнання (поновлення) права власності на нерухоме майно, скасовано право власності ОСОБА_3 на 2/5 частки квартири АДРЕСА_1 , скасовано право власності ОСОБА_5 на 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 та визнано (поновлено) право власності ОСОБА_1 на 1/5 та 2/5 частки квартири АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Внаслідок чого позивачкою було зареєстровано право власності на 1/5 та 2/5 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №307154742, 307154860. Таким чином, позивачці належить на праві власності 3/5 частки квартири АДРЕСА_1 . Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №322074230 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 належить по 1/5 частці квартири АДРЕСА_1 . З ОСОБА_3 та ОСОБА_5 позивачка не перебуває в родинних відносинах, вказані особи є по сторонніми для неї, спільне володіння і користування даною квартирою є неможливим. Врегулювати питання щодо володіння і користування квартирою мирним шляхом з відповідачами не можливо. Пропозиції позивачки щодо викупу частки чи продажу їм частки позивача, відповідачі відмовляються обговорювати, в той же час своїх варіантів щодо врегулювання даної ситуації сторони також не пропонують. Крім того вказувала, що відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29.01.09p., яку було проведено в межах справи №2 - 381/09 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про припинення права на частку, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30.09.2009 року встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 , є неподільним майном. Більше того, позивачкою було замовлено проведення оцінку вартості квартири АДРЕСА_1 , якою визначено, що ринкова вартість квартири становить 2 202 675 (два мільйони двісті дві тисячі шістсот сімдесят п`ять гривень). Також, позивачка доводила до відома суду ту обставину, що згідно висновку будівельно-технічної експертизи, згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30.09.2009 року по справі №2-381/09, переобладнати квартиру в окремі ізольовані квартири з окремим виходом не можливо, що відповідно вказує на неможливість спільного володіння та користування вказаним майном з відповідачами. Частка позивачки у квартирі разом становить 3/5, однак така не може бути виділена в натурі. Враховуючи вище наведене, оскільки домовленості між позивачкою та відповідачами про спільне володіння і користування квартирою досягнуто не було, а виділити частку у спільному майні в натурі з технічної точки зору неможливо, вважає за необхідне стягнути з відповідачів грошову компенсацію вартості її частки та припинити право власності на вказану частку.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25.11.2021 року по справі №466/4328/21, позов ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Стасишин Роман Миронович, до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Урумова Жанна Михайлівна, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визнання (поновлення) права власності на нерухоме майно – задоволено повністю. Скасовано рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Урумової Жанни Михайлівни за індексним номером 30757479 від 03 серпня 2016 року про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 587012646101. Скасовано рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Урумової Жанни Михайлівни за індексним номером 30756964 від 03 серпня 2016 року про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на 2/5 частки квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 587012646101. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 31489922 від 21 вересня 2016 року про реєстрацію 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1032556046101, за ОСОБА_5 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), номер запису про право власності: 17606308. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 31489922 від 21 вересня 2016 року про реєстрацію 2/5 частки квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1032556046101, за ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_3 ), номер запису про право власності: 17606364. Визнано (поновлено) право власності ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 та на 2/5 частки квартири АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 05.07.2022р. (а.с.15-18).
На підставі вищевказаного рішення суду від 25.11.2021, позивачка ОСОБА_1 зареєструвала право спільної часткової власності на 1/5 та 2/5 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.08.2022 (а.с.12-13).
Відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.12.2022, відповідачам ОСОБА_3  та ОСОБА_5  на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 30.09.2009 року по справі №2-381/09, додаткового рішення від 31.10.2022, на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/5 частці квартири  АДРЕСА_1 (а.с.10-11).
Також, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30.09.2009 року по справі №2-381/09 задоволено позов ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 про припинення права на частку в майні, стягнення грошової компенсації. Зокрема, стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 в користь ОСОБА_6 грошову компенсацію вартості 2/5 частини квартири АДРЕСА_1 в розмірі 142 221 грн. 46 коп; припинено право власності ОСОБА_6 на 2/5 частини квартири АДРЕСА_1 з моменту виплати ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розміру грошової компенсації вартості частки в сумі 142221 грн. 46 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 в користь ОСОБА_8 51 грн. судового збору, 30 грн. витрат на ІТЗ, 1565 грн. 20 коп. кошти за проведення експертизи, а всього 1646 грн. 20 коп. Також стягнуто з відповідачів в користь держави 1371 грн. судового збору (а.с.19-20).
Вищевказаним рішенням по справі №2-381/09, також, встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 , є неподільним майном відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29.01.09, яку проведено в межах справи №2-381/09. 
Крім того, додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 31.10.2022 по справі №2-381/09, визнано, що з моменту виплати ОСОБА_5 та ОСОБА_3 грошової компенсації вартості 2/5 частки квартири АДРЕСА_1 в розмірі 142221 грн 46 коп., що належала ОСОБА_6 ; припинення права власності ОСОБА_6 на 2/5 частки квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 набувають право власності кожен по 1/5 частці квартири АДРЕСА_1 (а.с.34-35). 
Також, позивачка надала Висновок про вартість об`єкта оцінки до Звіту №08022023/1 від 08.02.2023, складеного оцінювачем ОСОБА_9 на замовлення позивача ОСОБА_1 , згідно якого ринкова вартість 3/5 частини квартири АДРЕСА_1 може складати без урахування ПДВ 1321605,00 грн (а.с. 21).
Вказаний висновок про вартість, виконаний спеціалістом оцінювачем, ніким не спростований як неналежний чи недопустимий доказ. Також, належними та допустимими доказами не спростовано встановленої вказаний висновком спеціаліста вартості спірної квартири. Клопотань про долучення інших доказів на спростування вказаної обставини відповідачами не заявлено, як і клопотань про витребування інших доказів.
Зважаючи на вказане судом першої інстанції безпідставно не враховано вказаний висновок спеціаліста.
Також, відповідачами не спростовано наведених вище, встановлених у іншій справі та підтверджених висновком експерта у іншій справі, як письмовим доказом, обставин, що спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки фактично є неподільним майном. 
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.
Згідно ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Згідно з частиною першою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (частина друга статті 355 ЦК України).
Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частиною першою статті 357 ЦК України закріплено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Частиною першою статті 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга цієї статті).
Водночас правовідносини, в яких позивачка просить припинити не право власності відповідачів у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.
Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з співвласників, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший зі співвласників позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.
Отже, у справах, за спорами в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок суду грошової компенсації.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 липня 2024 року у справ № 522/15212/19. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 05 липня 2023 року у справі № 295/98/21 (провадження № 61-4943св23), від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18), від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084св19).
Тобто позивачка в цій справі на підставі положень статті 364 ЦК України зокрема просить суд про припинення своєї частки у спільному майні сторін і отримання від відповідачів компенсації на свою користь.
Однак, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, та по суті застосував до вирішення таких позовних вимог позивачки конструкцію статті 365 ЦК України, замість положень статті 364 ЦК України, які підлягали застосуванню у цьому випадку, та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.
Крім того, у оскаржуваному судовому рішенні суду першої інстанції, однією з підстав для відмови у задоволенні позовних вимог позивачки про припинення її права власності на частку у спільному майні сторін із виплатою їй відповідної компенсації помилково зазначив про незгоду відповідачів виплачувати таку грошову компенсацію і про те, що стягнення на користь позивачки компенсації становитиме для відповідачів надмірний тягар.
Суд не звернув увагу на те, що відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), платоспроможність (чи бажання) відповідача не має значення для вирішення спору, у якому про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить позивач.
У разі задоволення цього позову відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , фактично стають власниками 3/5 частини квартири. Тому їх не можна вважати неплатоспроможними. Більше того, якщо для задоволення позову про стягнення коштів суд мав би враховувати платоспроможність чи бажання відповідачів на час розгляду справи, то стягнення у судовому порядку багатьох боргів було би неможливим саме з цієї причини.
Факт відсутності у відповідачів коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у відповідачів будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо.
Тому, суд першої інстанції безпідставно вважав, що бажання чи платоспроможність відповідачів має значення у вирішенні питання про стягнення на користь позивачки компенсації за її частку у праві спільної власності на майно.
Також, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у випадку вирішення спору у спосіб, обраний позивачем, спірне майно позивача, а саме: 3/5 частини квартири АДРЕСА_1 , буде передана у власність відповідачів, тому питання їх подільності чи можливості виділу не має правового значення для вирішення цього спору.
Отже, згода відповідача на виплату такої грошової компенсації не є обов`язковою, підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство не вимагає, а відсутність у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві саме по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. 
Також, суд першої інстанції не звернув увагу на зміну практики судом касаційної інстанції у аналогічних правовідносинах, а саме при застосуванні ст. 364 ЦК України та відступ від висновків на які зокрема, посилався суд першої інстанції, а саме у справі №371/1369/15-ц (постанова Верховного суду від 29.08.2019 року) та №2-2925цс15 (постанова Верховного Суду України від 13.01.2016 року), зокрема, у згаданій Постанові Великої Палати Верховного суду від 8.02.2022 року у справі 209/3085/20 та така практика є усталеною у різних категоріях спорів при застосуванні ст. 364 ЦК України, зокрема, наприклад, у справі 522/15212/19 (постанова Верховного Суду від 3.07.2024 року). 
Тому, колегія суддів вважає, що позов є обґрунтованим та помилково не був задоволений судом першої інстанції, а тому зврахуванням наведеного, апеляційну скаргу слід задовольнити, визнавши її доводи обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції відповідно слід скасувати, як таке, що не відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону та ухвалити у справі нове рішення, яким позов задовольнити.
Стягнути солідарно з відповідачів на користь позивачки грошову компенсацію вартості 3/5 частини квартири АДРЕСА_1 в розмірі 1321605 грн та припинити право власності ОСОБА_1 на 3/5 частини квартири АДРЕСА_1 з дня отримання грошової компенсації, що є одночасно необхідним відповідно до конструкції ст. 364 ЦК України.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Стасишина Романа Мироновича в інтересах ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2024 року – скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про виділ частки у квартирі шляхом виплати компенсації – задовольнити.
Стягнути солідарно з  ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь  ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 3/5 частини квартири АДРЕСА_1 в розмірі 1321605 грн.
Припинити право власності  ОСОБА_1 на 3/5 частини квартири АДРЕСА_1 з дня отримання грошової компенсації.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 січня 2025 року.

Головуючий:                                                                 Я.А. Левик

Судді:                                                                 Н.П.Крайник

М.М. Шандра