18.02.25
22-ц/812/240/25
Провадження № 22-ц/812/240/25 Суддя першої інстанції Павленко І.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А
Іменем України

18 лютого 2025 року м. Миколаїв Справа № 945/2141/24
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
при секретарі судового засідання – Ковальському Є.В.,
за участі представника відповідачки – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06 грудня 2024 року, повний текст якого складено 06 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Павленко І.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом  ОСОБА_2 до  ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

29 серпня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.
Позов обґрунтовував тим, що рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13 вересня 2017 року у справі № 480/152/17 позов ОСОБА_4 (після зміни прізвища ОСОБА_5 ) до нього про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з нього на користь ОСОБА_6 аліменти на дитину – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 лютого 2017 року до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 квітня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ».
ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього в іншому шлюбі народилася дитина – ОСОБА_8 . 
03 серпня 2018 року він уклав шлюб з матір`ю дочки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , після реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище « ОСОБА_11 ».
Оскільки позивач має обов`язок щодо утримання своєї другої дитини, його матеріальне становище погіршилось та розмір стягнутих з нього аліментів становить значний фінансовий тягар для нього та його сім`ї та може в майбутньому призвести до накопичення заборгованості зі сплати аліментів.
Зменшення розміру аліментів до 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу) забезпечить як потреби ОСОБА_7 , так і врахує потреби доньки від іншого шлюбу – ОСОБА_8 . 
Крім того, він в силу закону має утримувати своїх непрацездатних батьків, зокрема матір – ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є пенсіонером та потребує матеріальної допомоги від сина. Мати перебуває у Первомайському психоневрологічному інтернаті Департаменту соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації.
Крім того, він є військовослужбовцем та був змушений переїхати до м. Дніпро та винаймати житло, отже значна частина його доходу витрачається на житло.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_7 з 1/3 частки від усіх видів заробітку, щомісячно до 1/6 частки .
Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження ІНФОРМАЦІЯ_2 дитини ОСОБА_8 , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.
В матеріалах справи відсутні докази погіршення майнового стану позивача, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.
Не погодившись з рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги його позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що на час подання позову у позивача змінився матеріальний та сімейний стан, народження другої дитини від іншого шлюбу, а тому ці обставини повинні бути враховані судом при зміні розміру аліментів. Однак судом першої інстанції не було взято до уваги надані докази, які підтверджують зазначене.
Розмір аліментів який просить встановити позивач 1/6 частка від заробітку становить 8 250 грн, який значно перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку та є достатнім для забезпечення її потреб, духовного та фізичного розвитку. А розмір стягуваних аліментів за рішенням суду у розмірі 1/3 частки становить близько 16 000 грн, є завищеним та не відповідає розміру передбаченому нормами СК України.
Судом не взято до уваги, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою та не врахував, що позивач має обов`язок щодо утримання своєї доньки ОСОБА_8 , а тому, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд створив дисбаланс в матеріальному забезпеченні обох дітей.
Судом першої інстанції було взято до уваги, як підстава для відмови в задоволенні позову, витрати за консультацію лікаря та окуляри для доньки, проте вказане є підставою для стягнення додаткових витрат, що не належить до витрат, які батьки несуть на утримання дитини за рахунок аліментів.
Також судом першої інстанції не була надана оцінка доказам знаходження на утриманні позивача матері, непрацездатного віку, яка потребує його матеріальної допомоги.
Разом з тим судом першої інстанції було проігноровано необхідність нести додаткові витрати на оренду житла під час проходження військової служби для себе та для своєї сім`ї.
Крім того, судом першої інстанції було проігноровано висновки Верховного суду викладеній в постанові від 19 червня 2024 року по справі № 686/22677/23.
Суд першої інстанції при ухваленні рішення керувався висновками викладеними в постановах Верховного Суду згідно яких зміна сімейного стану позивача, народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.
В той же час суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду. 
ОСОБА_3 , в інтересах якої діяв її представник – ОСОБА_1 , надала відзив на апеляційну скаргу.
У відзиві відповідачка зазначала, що з вимогами апеляційної скарги не погоджується та вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованими.
Відповідно до поданих позивачем доказів зміни в його сімейному стані, на які він посилається як на підставу позову, відбулись в 2017-2018 роках і очевидно до теперішнього часу не впливали на його матеріальне становище так, як з відповідним позовом він звернувся лише в 2024 році.
Судом першої інстанції вірно оцінено обставини справи та надана оцінка твердженням позивача.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідачки, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга піддягає задоволенню, виходячи з наступного.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 09 грудня 2016 року серії НОМЕР_1 , ОСОБА_7 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , батько – ОСОБА_2 , мати – ОСОБА_4 .
З рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13 вересня 2017 року у справі № 480/152/17 вбачається, що з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на дочку – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) батька ОСОБА_2 , але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 лютого 2017 року, до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 квітня 2018 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано, після розірвання шлюбу ОСОБА_4 відновлено дошлюбне прізвище – ОСОБА_5 .
Відповідно до свідоцтва про народження від 13 грудня 2017 року серії НОМЕР_2 , у позивача народилась дитина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батько – ОСОБА_2 , мати – ОСОБА_13 ..
Згідно свідоцтва про шлюб від 03 серпня 2018 року серії НОМЕР_3 , між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 зареєстровано шлюб 03 серпня 2018 року та відповідно після реєстрації шлюбу дружина взяла прізвище « ОСОБА_11 ».
Як вбачається з рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 березня 2021 року у справі № 477/614/20, ОСОБА_2 позбавлений батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_7 .
З довідок про реєстрацію місця проживання особи від 07 жовтня 2020 року, від 07 жовтня 2020 року № 670 № 671, від 07 жовтня 2020 року № 672, вбачається, що станом на час їх видачи, тобто у 2020 році, ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки від 04 липня 2024 року № 725, виданою військової частиною НОМЕР_4 підполковнику ОСОБА_2 , на його утриманні знаходиться сім`я в складі дружини – ОСОБА_2 , доньки – ОСОБА_8 .
Підполковник ОСОБА_2  перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_4 , що підтверджується довідкоювійськової частини від 24 липня 2024 року № 729. 
Згідно довідки від 14 травня 2024 року № 245, виданою Київським квартирно-експлуатаційним управлінням, майор ОСОБА_2 за період навчання у Національному університеті оборони України з 30 серпня 2022 року по 14 червня 2024 року постійною та службовою житловою площею з фонду Міністерства оборони України не забезпечувався.
ОСОБА_12 є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_5 і відповідно до довідки Первомайського психоневрологічного інтернату від 03 червня 2019 року № 84, ОСОБА_12 з 14 листопада 2017 року по теперішній час (рік видачі довідки - 2019) проживає та зареєстрована в інтернаті.
Заробітна плата ОСОБА_2 у червні 2024 становила 18 389.46 грн, у липні 2024 – 48 952.70 грн, у серпні 2024 – 49 491.55 грн, у вересні 2024 – 49 491.55 грн щомісячно.
Як вбачається з форми ОК-5 (сформовані індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб), наданої ОСОБА_2 , суми заробітку для нарахування пенсії за 2022 рік становили 635 265.85 грн, за 2023 – 525 228.53 грн, за 2024 (6 місяців) – 226 420.86 грн.
Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_3 вона працює у приватному підприємстві «Медицина для вас» та займає посаду завідувача аптеки № 4, за період з квітня по вересень 2024 отримала заробітну плату у розмірі 55 966.86 грн нарахованого доходу.
Відповідно до медичної довідки Центру зору від 09 жовтня 2024 року ОСОБА_7 має діагноз складний міопічний астигматизм, міопія слабкого ступеню. Як свідчить фіскальний чек від 09 жовтня 2024 року на консультацію та окуляри для ОСОБА_7 відповідачкою було витрачено 8 848 грн.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на таке.
За приписами частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, під жених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На переконання колегії суддів апеляційного суду рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_2 посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, а отже, змінились обставини, що впливають на визначений розмір аліментів. 
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Ураховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи позов ОСОБА_2 , невірно застосував статтю 192 СК України та дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів у цій справі.
Суд апеляційної інстанції вважає, що є доведеним обставини зміни сімейного стану ОСОБА_2 , зокрема, народження від іншого шлюбу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому вказана обставина є самостійною підставою для зменшення розміру стягуваних із нього аліментів на користь ОСОБА_3 з 1/3 на 1/6 частки доходів відповідача.
Крім того, апеляційний суд погоджується з доводами позову про необхідність значних витрат на облаштування побутових умов своєї сім`ї з огляду на те, що позивач є військовослужбовцем, його служба проходить під час оголошеного в країні воєнного стану, він і його сім`я з 2020 року зареєстровані за місцем знаходження його військової частини, де вони не можуть проживати під час воєнного стану, у зв`язку з чим родина наймає житло у м. Дніпро, де позивач проходить військову службу, що підтверджується відповідними доказами, які можливо надати військовослужбовцю при проходженні служби під час воєнного стану.
Між тим позивачем не доведено відповідними доказами витрати, пов`язані з утриманням матері ОСОБА_12 , яка перебуває у Первомайському психоневрологічному інтернаті Департаменту соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації та потребує постійного догляду. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на постанови Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20, від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23.
При цьому не взяв до уваги висновки, викладені в постановах від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 та від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22ц з огляду на те, що на думку суду, висновки у цих справах зроблені за іншими фактичними обставинами.
Щодо визначеності подібності правовідносин апеляційний суд звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду. 
Так у постанові ВП Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 Велика Палата задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин) конкретизували свої висновки:
«38.1. Висновок про те, що така подібність означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу правовідносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин) (викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі N 910/17999/16 (пункт 32), від 25 квітня 2018 року у справі N 925/3/17 (пункт 38), від 11 квітня 2018 року у справі N 910/12294/16 (пункт 16), від 16 травня 2018 року у справі N 910/24257/16 (пункт 40), у постановах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі N 910/8956/15, від 6 вересня 2017 року у справі N 910/3040/16, від 13 вересня 2017 року у справі N 923/682/16 тощо);
38.2. Висновок про те, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, за змістом яких тотожними, аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин (викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі N 373/1281/16-ц, від 16 травня 2018 року у справі N 760/21151/15-ц, від 29 травня 2018 року у справах N 305/1180/15-ц і N 369/238/15-ц (реєстровий номер 74842779), від 6 червня 2018 року у справах N 308/6914/16-ц, N 569/1651/16-ц та N 372/1387/13-ц, від 20 червня 2018 року у справі N 697/2751/14-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі N 648/2419/13-ц, від 12 грудня 2018 року у справі N 2-3007/11, від 16 січня 2019 року у справі N 757/31606/15-ц тощо).
39. Конкретизація полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
40. У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) касаційного суду, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі N 161/12771/15-ц (пункт 88), від 26 червня 2019 року у справі N 761/9584/15-ц (пункт 93), від 1 квітня 2020 року у справі N 520/13067/17 (пункт 27.3), від 23 червня 2020 року у справі N 179/1043/16-ц (пункт 49), від 30 червня 2020 року у справі N 264/5957/17 (пункт 43), від 29 вересня 2020 року у справі N 712/5476/19 (пункт 43), від 25 травня 2021 року у справі N 149/1499/18 (пункт 31), від 15 червня 2021 року у справі N 922/2416/17 (пункт 7.20) тощо)».
У постанові від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, а саме: стягнути аліменти у твердій грошовій сумі. 
У справі № 565/2071/19 боржник просив суд змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на утримання дитини з 1/4 частки його заробітку (доходу) до 1/8 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Судами встановлено, що позивачка та відповідач мають відносно високий рівень доходів. Аліменти повинні використовуватись виключно для задоволення потреб дитини, її гармонійного фізичного та духовного розгляду, і не можуть слугувати для безпідставного збагачення отримувача аліментів. Доводи позивача та відповідача про умови поділу між ними майна після розірвання шлюбу не можуть бути враховані судом, оскільки відсутні документальні підтвердження таких умов.
У справі № 715/2073/20 просив суд зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього на підставі судового наказу з 1/4 до 1/6 частки всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня набрання рішення законної сили до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням суду першої інстанції позов задоволено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при видачі судового наказу про стягнення аліментів не було враховано зміни сімейного стану боржника та наявність інших осіб на його утриманні у зв`язку із реєстрацією іншого шлюбу з іншою особою, в якому народилася дочка, а також зміну його майнового стану та необхідність у коштах для забезпечення новоствореної сім`ї. 
Скасовуючи рішення суду та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, з якими погодився й касаційний суд, виходив із тих підстав, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення майнового стану,
У справі № 688/4308/23 позивач просив суд зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на утримання дочки до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди першої та апеляційної інстанцій, на обґрунтування судового рішення посилались на те, що позивач протягом 2021-2022 років та на початку 2023 року добровільно сплачував аліменти на утримання дочки від першого шлюбу, має на праві спільної власності нерухоме майно – квартиру у м. Новодністровськ Чернівецької області (1/5 частина), а також 16 березня 2023 року придбав автомобіль марки Jeep Cherokee, 2016 року випуску, об`єм двигуна 2,4 л, бензин, працевлаштований. З цими висновками погодився й суд касаційної інстанції.
Проаналізувавши висновки, що викладені у наведених судом першої інстанції постановах Верховного Суду, суд апеляційної інстанції вважає, що вони стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у цій справі щодо обставин справи.
У постанова Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22 зроблено аналіз щодо застосування норм 192 СК України, зокрема висновок, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
За такого колегія суддів апеляційного суду вважає, що у справі, яка переглядається можливе застосування саме таких правових висновків.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
За змістом пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат, до яких відповідно до статті 133 ЦПК України віднесені судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, витрати на професійну (правничу) допомогу.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволенні позову – на відповідача (пункт 1 частини 2 статті 141 ЦПК України).
Звертаючись до суду першої інстанції з позовною заявою про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_2 повинен був сплатити судовий збір в розмірі 1 211.20 грн.
Проте судовий збір позивач не сплатив, посилаючись на те, що він звільнений від його сплати на підставі на пункт 13 частини 1 статті 5 Закону України про судовий збір.
З такими доводами суд апеляційної інстанції погодитись не може з огляду на таке. 
Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України – у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/13 та від 12 лютого 2020 року, учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», тільки у справах, де позовні вимоги зачіпають порядок надання, обсяг соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином стосуються соціального і правового захисту ветеранів війни.
Вказаний висновок було підтверджено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 567/79/23.
За результатами перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його позов було задоволено в повному обсязі.
Оскільки ОСОБА_2 , звертаючись до суду першої інстанції з позовом судовий збір не сплатив, з нього в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211.20 грн.
Звертаючись з апеляційною скаргою ОСОБА_2 сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 816.80 грн.
Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, а позивачка ОСОБА_3 , як стягувачка аліментів, звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частин 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», то ОСОБА_2 слід компенсувати сплачений ним за подачу апеляційної скарги судовий збір в розмірі 1 816 грн 80 коп. за рахунок держави.
Застосувавши правило взаємозаліку, ОСОБА_2 слід компенсувати сплачений судовий збір за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України в розмірі 605 грн 60 коп. (1 816.80 грн - 1 211.20 грн).
Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06 грудня 2024 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів задовольнити.
Зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_14 , на підставі рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13 вересня 2017 року у справі № 480/152/17 на дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/3 частки на 1/6 частку з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня ухвалення цієї постанови - 18 лютого 2025 року та до досягнення дитиною повноліття.
Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України 605 грн 60 коп. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 18 лютого 2025 року.