УХВАЛА
19 лютого 2025 року
м. Київ
 
справа № 332/4906/24 
провадження № 61-1895ск25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ворона Артема Ігоровича на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 15 січня 
2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів                 на повнолітнього сина, який продовжує навчання, 
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , в якому просила суд стягувати 
з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина 
ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до закінчення сином навчання - 29 березня 2025 року.
 
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, а саме - ОСОБА_3 , у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 22 серпня 2024 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не довше, ніж до досягнення сином двадцяти трьох років.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, 25 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ворон А. І., засобами поштового зв`язку направив апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28 листопада 2024 року витребувано 
із Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу № 332/4906/24.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з необхідністю сплатити судовий збір.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2024 року відмовлено 
у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Ворона А. І.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ворона А. І. залишено без руху.
Надано скаржнику строк для направлення до апеляційного суду оригіналу квитанції про оплату судового збору в сумі 1 816,80 грн.
Роз`яснено, що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений строк до апеляційної скарги будуть застосовані правила частини другої статті 357 ЦПК України.
 
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 15 січня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ворона А. І. на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2024 року у справі за позовом 
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, визнано неподаною та повернуто скаржнику.
 
Суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу, виходив з того, що особа, які подала апеляційну скаргу, не усунула недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений судом. 
14 лютого 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ворон А. І. засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 15 січня 2025 року (надійшла до суду 17 лютого 2025 року), в якій просить суд скасувати оскаржуване судове рішення, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що ухвала Запорізького апеляційного суду 
від 15 січня 2025 року про повернення апеляційної скарги є незаконною, оскільки заявник звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.
У відповідності до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
За змістом частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною 
і повертається позивачеві.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що, не погоджуючись із рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2024 року, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Ворон А. І. подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05 грудня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ворона А. І. залишено без руху та надано строк для виконання вимог ухвали, а саме: для сплати судового збору у розмірі 1 816,80 грн.
 
13 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ворон А. І. через систему «Електронний суд» подав до апеляційного суду заяву про усунення недоліків.
У заяві зазначив, що якщо особа звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», відповідно, вона звільняється від сплати судового збору також і в разі подання нею апеляційної (касаційної) скарги на судові рішення у цій справі. 
Зазначає, що апеляційний суд, постановляючи ухвалу від 05 грудня 2024 року,                     не звернув увагу на той факт, що ОСОБА_1 відповідно до судового рішення                  від 22 жовтня 2024 року на підставі пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» судом першої інстанції звільнений від сплати судового збору (як військовослужбовець). 
Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за результатами розгляду справи у суді першої інстанції, то відповідно він має бути звільнений від сплати судового збору також за подання ним апеляційної скарги у цій справі. 
Просив відкрити апеляційне провадження у справі, про що постановити відповідну ухвалу.
 
Розглянувши наведені доводи заяви, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд визнав, їх необґрунтованими, такими що не підлягають задоволенню.
 
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2024 року відмовлено 
у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Ворона А. І.
Апеляційну скаргу залишено без руху.
 
Зазначена копія ухвали надсилалась на електронну адресу представника 
ОСОБА_1 - адвоката Ворона А. І.
 
Згідно довідки про доставку електронного документу, адвокат Ворон А. І. 16 грудня 2024 року отримав копію ухвали про залишення апеляційного скарги без руху 
від 16 грудня 2024 року.
 
Станом на 15 січня 2025 року зазначені недоліки апелянтом не були усунуті.
 
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 15 січня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ворона А. І. визнано неподаною та повернуто апелянту.
 
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком Запорізького апеляційного суду про те, що оскільки особа, яка подала апеляційну скаргу,                            не усунула недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений судом, апеляційну скаргу необхідно визнати неподаною і повернути заявнику.
Відповідно до пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних 
з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких особи звільняються від сплати судового збору.
ОСОБА_1 не підлягає звільненню від сплати судового збору, оскільки предмет позову у справі стосується стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, що жодним чином не пов`язано з виконанням заявником військових обов`язків та не стосується його безпосередніх службових обов`язків.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду 
від 30 січня 2025 року у справі № 990/166/24 (провадження № 11-326заі24).
Суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що представник заявника не усунув недоліки, про які зазначено в ухвалі суду про залишення апеляційної скарги без руху.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в  порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є  необґрунтованою.
Верховний Суд зазначає, що повернення апеляційної скарги не позбавляє заявника права подати нову апеляційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 356 ЦПК України.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Ворона А. І. на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 15 січня 2025 року є необґрунтованою, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ворона Артема Ігоровича на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 15 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               Г. В. Коломієць

 
 
Б. І. Гулько

 
                                                                                                        
Д. Д. Луспеник