Постанова 
Іменем України
 
08 січня 2025 року      
                                                 
м. Київ 
 
провадження № 22-ц/824/5105/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області 
 
від 20 листопада 2024 року
 
у складі судді Бражник Н. М. 
 
у цивільній справі №361/11380/24  Броварського міськрайонного суду Київської області 
 
за позовом ОСОБА_1 
 
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 
 
про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди
 
                                    У С Т А Н О В И В:
 
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2024 року заяву передано на розгляд до іншого суду з підстав, передбачених              п. 1  ч. 1 ст. 31 ЦПК України.
 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції не взяв до уваги обґрунтування позовних вимог, а саме посилання на не виконання відповідачем вимог статті 8 Закону України "Про захист прав споживачів" та посилання на статтю 22 цього ж Закону щодо відшкодування моральної шкоди споживачу, внаслідок чого дійшов помилкового висновку, що даний спір є стягненням безпідставно набутих коштів та підлягає розгляду за загальними правилами підсудності (за місцезнаходженням відповідача).
Суд дійшов помилкового висновку, що права споживача охоплюються і мають місце лише на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, оскільки не врахував, що згідно із ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" права споживачів захищаються державою і на стадії припинення договору щодо отримання продукції.
За наведених обставин просила скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2024 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Позивачка належним чином повідомлялася про розгляд її апеляційної скарги на ухвалу суду від 20.11.2024 в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін (а. с. 47, 49).
Відповідач належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги позивачки на ухвалу суду від 20.11.2024 в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін (а. с. 48, 50).
За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справи до іншого суду розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спірна продукція вже придбана позивачем, то між сторонами виникли правовідносини щодо повернення безпідставно набутих коштів, на які не поширюються положення Закону України "Про захист споживачів" та регулюються загальними нормами Цивільного кодексу України про договірні відносини.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційного скарги, що до такого висновку суд першої інстанції дійшов за неповного з`ясування обставин справи та з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просила стягнути з ФОП ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 118 300 грн, сплачені за товар;                132 614,30 грн різниці між ціною товару, встановленою договором, і ціною відповідного товару на момент ухвалення судом рішення; 100 000 грн у відшкодування моральної шкоди.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що на підставі договору купівлі-продажу, оформленого у вигляді специфікації, вона у відповідача придбала товар (підлогове покриття). Після отримання товару виявила його значні недоліки, у зв`язку з чим направила на адресу відповідача вимогу-повідомлення про повернення товару та розірвання договору купівлі-продажу. Відповідач прийняв підлогове покриття та повідомив, що усунути недоліки не має можливості, а тому вирішено прийняти неякісний товар, розірвати договір купівлі-продажу і повернути грошові кошти сплачені за товар. Грошові кошти під час прийняття неякісного товару відповідачем повернуті не були. 
Також в позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що за таких обставин підлягають застосуванню положення статті 8 Закону України "Про судовий збір", згідно якої гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів; положення ч. 4 ст. 710 ЦК України (відшкодування різниці в ціні товару у разі заміни товару, зменшення ціни і повернення товару неналежної якості) та положення ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", згідно якої при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до Преамбули до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до п.17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
За приписами частини 1 статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів"  споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх захист своїх прав державою; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
Сукупний аналіз змісту позовних вимог та наведених норм закону приводить до висновку, що на правовідносини, які виникли між сторонами, поширюються положення Закону України "Про захист прав споживачів".
Згідно з правилом про підсудність справ за вибором позивача, передбаченим у частині п`ятій статті 28 ЦПК України (правила альтернативної підсудності), позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.
В постанові від 25.01.2019 по справі №572/2528/18 Верховний Суд роз`яснив, що споживачі можуть звернутися до суду за місцем свого проживання, або за місцем знаходження відповідача, або за місцем заподіяння шкоди, або за місцем виконання договору. Право вибору у цьому випадку належить виключно споживачеві. Жоден із цих судів не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви або переслати її до іншого суду з мотивів непідсудності.
Судом апеляційної інстанції перевірено відомості щодо зареєстрованого місця проживання позивачки ОСОБА_1 та встановлено, що місце проживання останньої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що дану позовну заяву ОСОБА_1 подано до суду за зареєстрованим місцем проживання позивача, що відповідає частині п'ятій  статті 28 ЦПК України, тобто з дотриманням правил територіальної юрисдикції (підсудності).
Зазначені обставини та норми права судом першої інстанції враховані не були, що призвело до помилкового висновку про непідсудність справи Броварському міськрайонному суду Київської області.
Ураховуючи наведене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, що ухвала суду першої інстанції про передачу справи на розгляд до іншого суду є безпідставною та перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.
 
Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 369, 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України 
 
                                              П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
 
Ухвалу Броварського міськрайонного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Головуючий                                                                                      О. Ф. Мазурик
Судді                                                                                                      О. В. Желепа
                                                                                                       О. В. Немировська