ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2025 р.	Справа № 520/16349/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., м. Харків, повний текст складено 11.12.24 у справі № 520/16349/24
          за позовом    Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестділ"  
          до    Головного управління ДПС у Харківській області 
          про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Бестділ" (далі за текстом також – позивач, ТОВ "Бестділ") звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі та текстом також – відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №00303770705 від 30 травня 2024 року, винесене ГУ ДПС у Харківській області відносно ТОВ «Бестділ».
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області №00303770705 від 30 травня 2024 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Бестділ" встановлено завищення бюджетного відшкодування за грудень 2023 року у розмірі 2089605 грн 00 коп. та нараховано штрафні санкції у розмірі 522401 грн 25 коп.
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестділ" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 24 224 грн 88 коп.
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестділ" витрати на правничу допомогу у розмірі 25 000 грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а викладені у ньому висновки не відповідають обставинам справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач наводить обставини справи та нормативно-правове обґрунтування, зазначені ним у відзиві на позовну заяву. Просить урахувати, що позивачем не було обґрунтовано співмірності витрат на правову допомогу зі складністю справи. За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити повністю.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України).
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ГУ ДПС у Харківській області проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Бестділ» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за грудень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість, в тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, за результатом чого складено акт перевірки №9132/20-40-07-05-03/43534311 від 12 березня 2024 року.
Під час перевірки контролюючим органом установлено порушення ТОВ «Бестділ» п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п. 198.5, ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.1, п. 201.4 ст. 201 Кодексу та вимоги пункту 6 розділу ІІІ, підпункту 1, підпункту 5 пункту 4 розділу V, підпункту 5 пункту 5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №21 від 28.01.2016, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за №159/28289, оскільки ним завищено у суму бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку (р. 20.2.1) за грудень 2023 року на суму 4 090 773,00 гривень.
На підставі висновків акта перевірки №9132/20-40-07-05-03/43534311 від 12 березня 2024 року ГУ ДПС у Харківській області прийнято податкове повідомлення - рішення від 28.03.2024 за № 00158870705 про завищення суми бюджетного відшкодування у сумі 4 090 773, 00 грн, нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 1 022 693, 25 грн.
Рішенням ДПС України від 24.05.2024 за № 15514/6/99-00-06-01.04.06 про результати розгляду скарги скасовано податкове повідомлення-рішення від 28.03.2024 за № 00158870705 в частині завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника на 2 001 168, 00 грн та 500 292, 00 грн штрафної санкції, в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін.
ГУ ДПС у Харківській області за результатами рішення ДПС України скасовано податкове повідомлення - рішення від 28.03.2024 за № 00158870705 та прийнято нове податкове повідомлення - рішення від 30.05.2024 за № 00303770705 про завищення суми бюджетного відшкодування у сумі 2 089 605, 00 грн, нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 522 401, 25 грн.
Скориставшись правом на оскарження рішення відповідача у судовому порядку, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним скасування податкового повідомлення -рішення №00303770705 від 30 травня 2024 року.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, зважаючи, на те, що висновок податкового органу про зменшення зобов`язання з ПДВ на суму 316 842,00 грн є необґрунтованим, а також на те, що податковим органом не ставиться під сумнів дотримання позивачем процедури згрупування ТМЦ з номенклатурою «Трикотажного полотна поперечно в`язаного» код УКТЗЕД 6006320090 та «Текстильний матеріал комбінований» код УКТЗЕД 59032090 (що підтверджується відповідними звітами виробництва про списання прямих матеріальних витрат для виробництва) та ТОВ «Бестділ» обліковано та продано імпортний товар за кодом УКТЗЕД 6006320090 та за кодом УКТЗЕД 59032090 у кількості 161 225,6 кг., тобто у тій же кількості, у якій було придбано в межах господарської діяльності, дійшов висновку, що ТОВ «Бестділ» правомірно сформовано податкові зобов`язання з податку на додану вартість та відображено їх в податковій декларації з ПДВ за грудень 2023 року, а застосування контролюючим органом до ТОВ «Бестділ» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України є безпідставним.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, та виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України".
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України, в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Підпунктом 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України зазначено, що розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Згідно з підпунктом "а" пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартістю (далі - ПДВ) є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Стаття 188 ПК України встановлює порядок визначення бази оподаткування в разі постачання товарів/послуг.
Відповідно до пункту 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
Разом з цим база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг.
Отже, законодавством установлено, що база оподаткування - це договірна (контрактна) ціна, яка не може бути нижчою за ціну придбання відповідних товарів/послуг.
Частиною першою статті 189 Господарського кодексу України встановлено, що ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.
Ураховуючи приписи наведених норм права, колегія суддів уважає, що до ціни придбання, нижче якої не може бути база оподаткування ПДВ, не включаються податки і збори, сплачені у зв`язку із придбанням відповідного товару.
За матеріалами справи ТОВ «Бестділ» придбало у NOVINO TRADING LTD товар за Контрактом №NTL2020-0607 від 06.04.2020 на умовах передоплати, здійсненої у вересні, жовтні, листопаді, грудні 2021 року (при наявному курсі гривні до долару США на рівні 26,05 - 27,29 грн за 1 долар США), що підтверджується вантажними митними деклараціями UA 500100/2023/004106 від 15.09.2023, UA 500100/2023/004137 від 18.09.2023, UA 500100/2023/004140 від 18.09.2023, UA807200/2023/012779 від 22.09.2023, UA500100/2023/004301 від 26.09.2023, UA500100/2023/004358 від 28.09.2023, UA500100/2023/004390 від 02.10.2023, UA 500100/2023/004391 від 02.10.2023, UA500100/2023/004400 від 02.10.2023, UA500100/2023/004398 від 02.10.2023, UA500100/2023/004399 від 02.10.2023, UA500100/2023/004395 від 02.10.2023, UA807200/2023/013829 від 10.10.2023, UA500100/2023/004663 від 16.10.2023), інвойсами, пакувальними листами, міжнародними ТТН (т.1 а.с. 73-170, т. 2 а.с. 1-15, 29-33, 38-62, 67-70, 74-76), банківськими виписками за 2021 рік по факту предоплати за товар (т. 2 а.с. 80-89).
Товар обліковано на бухгалтерських рахунках позивача (т. 2 а.с. 16-28, 34-37, 63-66, 71-73, 77-79).
Подальша реалізація імпортованого товару відбулась за такими правочинами:
- договором поставки №10/11-23 від 10 листопада 2023 року, укладеним між ТОВ «Бестділ» з ТОВ «ІНТЕР ТРАНС СЕРВІС ХІ», виконання якого підтверджується видатковими накладними №14 від 22.11.2023 (ціна за 1 метр товару без ПДВ становить 21,25 грн та 22,39 грн), №12 від 22.11.2023 (ціна за 1 метр товару без ПДВ становить 25,67 грн.), №13 від 22.11.2023 (ціна за 1 метр товару без ПДВ становить 27,11 грн), №15 від 22.11.2023 (ціна за 1 метр товару без ПДВ становить 29.90 грн), №16 від 24.11.2023 (ціна за 1 метр товару без ПДВ становить 15,90 грн), №17 від 24.11.2023 (ціна за 1 метр товару без ПДВ становить 25,22 грн. та 24.79 грн), №18 від 24.11.2023 р. (ціна за 1 метр товару без ПДВ становить 20,67 грн. та 3,59 грн), товарно-транспортними накладними №14 від 22.11.2023, №12 від 22.11.2023, №13 від 22.11.2023, №15 від 22.11.2023, №16 від 24.11.2023, №17 від 24.11.2023, №18 від 24.11.2023 (т.2 а.с. 90-119);
- договором поставки №14/11-23 від 14.11.2023, який укладено між ТОВ «Бестділ» з ТОВ «СК «ІНТЕК», виконання якого підтверджується видатковими накладними №7 від 16.11.2023 (ціна за 1 метр товару без ПДВ становить 3,36 грн та 16,18 грн), №8 від 16.11.2023 (ціна за 1 метр товару без ПДВ становить 10,12 грн та 18,40 грн), товарно-транспортними накладними №7 від 16.11.2023, №8 від 16.11.2023 (т.2 а.с. 120-130);
- договором поставки №14/11-23 від 14.11.2023, який укладено між ТОВ «Бестділ» та ПП «ЕНЕРГОПОСТАЧСЕРВІС», виконання якого підтверджується видатковою накладною №27 від 27.11.2023 (ціна за 1 метр товару без ПДВ становить 22,94 грн), товарно-транспортною накладною №27 від 27.11.2023 (т.2 а.с. 131-136);
- договором поставки №15/11-23 від 15.11.2023, який укладено між ТОВ «Бестділ» та ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ МВМ», виконання якого підтверджується видатковими накладними №22 від 27.11.2023 (ціна за 1 метр товару без ПДВ становить 34,92 грн та 25,00 грн), №28 від 27.11.2023 (ціна за 1 метр товару без ПДВ становить 22,30 грн, 22,82 грн, 23,86 грн, 39,32 грн ), №29 від 27.11.2023 (ціна за 1 метр товару без ПДВ становить 30,35 грн та 35,7 грн), товарно-транспортними накладними №22 від 27.11.2023, №28 від 27.11.2023, №29 від 27.11.2023 (т.2 а.с. 137-149).
Отже, товар Fabric DUKAT, ввезений за вантажною митною декларацією № UA500100/2023/004106 від 15.09.2023 та оплачений 29.09.2021 (що підтверджується випискою банку), ціна за 1 метр якого становить (0.71 доларів США * 26,57 (курс гривні до долара США на день оплати) = 18,86 грн), в подальшому реалізовано за 24,79 грн за 1 метр; товар Fabric EL ввезений за вантажною митною декларацією № UA500100/2023/004106 від 15.09.2023 та оплачений 29.09.2021 (що підтверджується випискою банку), ціна за 1 метр якого становить (1.01 доларів США * 26,57 (курс гривні до долара США на день оплати) = 26,83 грн), в подальшому реалізовано за 34,92 грн за 1 метр; товар Fabric H025, ввезений за вантажною митною декларацією № UA500100/2023/004106 від 15.09.2023 та оплачений 29.09.2021 (що підтверджується випискою банку), ціна за 1 метр якого становить (0.69 доларів США * 26,57 (курс гривні до долара США на день оплати) = 18,33 грн), в подальшому реалізовано за 23,86 грн за 1 метр; товар Fabric MAURAА ввезений за вантажною митною декларацією № UA500100/2023/004106 від 15.09.2023 та оплачений 11.10.2021 (що підтверджується випискою банку), ціна за 1 метр якого становить (0.66 доларів США * 26,36 (курс гривні до долара США на день оплати) = 17,39 грн), в подальшому реалізовано за 22,94 грн за 1 метр; товар Fabric 20106 ввезений за вантажною митною декларацією № UA500100/2023/004137 від 18.09.2023 та оплачений 11.10.2021 (що підтверджується випискою банку), ціна за 1 метр якого становить (0.88 доларів США * 26,36 (курс гривні до долара США на день оплати) = 23,19 грн), в подальшому реалізований за 30,35 грн за 1 метр; товар Fabric 1602 ввезений за вантажною митною декларацією № UA500100/2023/004137 від 18.09.2023 та оплачений 19.10.2021 (що підтверджується випискою банку), ціна за 1 метр якого становить (1,14 доларів США * 26,30 (курс гривні до долара США на день оплати) = 29,98 грн), в подальшому реалізовано за 39,32 грн за 1 метр; товар Fabric 2155 ввезений за вантажною митною декларацією № UA500100/2023/004140 від 18.09.2023 та оплачений 1повністю.
Зважаючи на викладене, а також те, що імпортований позивачем товар у 2023 році за вантажними митними деклараціями: № UA500100/2023/004106 від 15.09.2023, № UA500100/2023/004137 від 18.09.2023, № UA500100/2023/004140 від 18.09.2023, № UA807200/2023/012779 від 22.09.2023, № UA500100/2023/004301 від 26.09.2023, № UA500100/2023/004358 від 28.09.2023, № UA500100/2023/004390 від 02.10.2023, № UA500100/2023/004391 від 02.10.2023, № UA500100/2023/004400 від 02.10.2023, № UA500100/2023/004398 від 02.10.2023, № UA500100/2023/004399 від 02.10.2023, № UA 500100/2023/004395 від 02.10.2023, № UA807200/2023/013829 від 10.10.2023, № UA500100/2023/004663 від 16.10.2023 за контрактом №NTL2020-0607 від 06.04.2020 придбано на умовах передоплати, здійсненої у вересні, жовтні, листопаді, грудні 2021 року (при наявному курсі гривні до долару США на рівні 26,05 - 27,29 грн за 1 долар США), що підтверджується матеріалами справи, що, відповідно, у сукупності вказує на те, що ціна за придбання імпортованого товару є меншою за ціну його продажу на території України, з огляду на що позивачем правомірно визначено базу оподаткування за даними операціям, виходячи саме з договірної вартості ТМЦ, але не нижче ціни придбання, без урахування величини митної вартості.
Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що ТОВ «Бестділ» правомірно сформовано податкові зобов`язання, а тому висновок податкового органу про зменшення зобов`язання з ПДВ на суму 316 842,00 грн є необґрунтованим та безпідставним.
Разом з цим, у контексті зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність посилання контролюючого органу в акті перевірки (т.1 а.с. 34) на пункт 190.1 статті 190 ПК України (й на те, що ціна імпортованого товару при його подальшій поставці не може бути меншою за його митну вартість (т.1 а.с. 35), оскільки вказана норма регулює оподаткування операцій виключно із імпорту товарів на митну територію України і не стосується правил оподаткування інших господарських операцій. Митна вартість та ціна придбання (договірна ціна) при визначенні бази оподаткування господарських операцій з реалізації на території України імпортованого товару не є тотожними поняттями.
Тобто вказана норма використовується для розрахунку сплати ПДВ саме при розмитнені товару, а тому не стосується правил оподаткування інших господарських операцій, зокрема операцій при подальшій реалізації товарів на території України.
Колегія суддів звертає увагу, що податковий орган не зазначив конкретної норми, яка визначає, що база оподаткування ПДВ раніше імпортованих товарів має бути не нижче митної вартості цих товарів з урахуванням митних платежів та експедиційних витрат.
Водночас митна вартість товару використовується виключно в цілях митного оподаткування товарів і ведення митної статистики. Якщо товари продані за ціною, вищою від контрактної (фактурної), але нижчою від митної, база обкладення ПДВ визначається виходячи з продажної вартості товару.
Жодною нормою законодавства не передбачено, що митна вартість товару, яка визначається для товарів, що ввозяться на митну територію України, є звичайною ціною для такого товару, який реалізується на території України.
Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 22 квітня 2021 року у справі № 520/11812/18, від 15 квітня 2021 року № 805/142/16-а, від 25.07.2024 у справі № 620/1059/20.
Разом з цим винятків для товарів, раніше ввезених на митну територію України, законодавство не встановлює, що означає, що база оподаткування при продажу таких товарів має визначатися саме із договірної вартості, тобто не нижче ціни придбання таких товарів, без урахування митних зборів та платежів.
Колегія суддів зауважує, що при визначенні бази оподаткування ПДВ операцій з реалізації платником податку на території України попередньо імпортованого ним товару, звичайна ціна та митна вартість, що є умовною розрахунковою величиною, яка розраховується відповідно до положень Митного кодексу України і застосовується при переміщенні товарів через митний кордон України, не є тотожними і не можуть бути порівнюваними.
Обов`язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому Законом. При проведенні перевірки платника податку, податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов`язаний обґрунтувати рівень договірних цін і послатися на норму пп. 14.171 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України.
Водночас, якщо товари продані за ціною, вищою від контрактної (фактурної), але нижчою від митної, база обкладення ПДВ визначається виходячи з продажної вартості товару.
Такі висновки викладено Верховним Судом у постанові від 15 серпня 2019 року у справі №813/8637/13-а.
Також суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги посилання контролюючого органу на вимоги п.9 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси» (т.1 а.с. 42), затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №246 від 20 жовтня 1999 року, оскільки вказана норма регулює порядок визначення первісної вартості запасів та не застосовується під час оподаткування податком на додану вартість операцій з продажу товарів.
Відповідно до п.200.1 ст.200 Податкового Кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з п. б п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.
Оскільки під час судового розгляду справи відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами обставину заниження ТОВ «Бестділ» податкових зобов`язань з ПДВ за грудень 2023 року на суму 316842,00 грн по ряд. 9 "Б" декларації з ПДВ, у зв`язку з реалізацією імпортованих ТМЦ за цінами, які є нижчими ніж договірна (контрактна) вартість ТМЦ, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що висновки контролюючого органу про порушення ТОВ «Бестділ» п. 188.1 ст. 188, п. 187.1 ст. 187, п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України є безпідставними.
Стосовно висновків контролюючого органу про заниження позивачем зобов`язань з ПДВ в сумі 1 772 763,00 грн з огляду на порушення п. 189.1 ст. 189, абзацу «г» пункту 198.5 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Кодексу в частині ненарахування податкових зобов`язань за товарами, які не використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, що призвело до заниження показників рядка 4.1. (колонка Б) Декларації з ПДВ за грудень 2023 року на загальну суму ПДВ 1772 763,00 грн, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до положень п.189.1 ст. 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.
За приписами п.198.1 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно допункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1. 7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються за товарами/послугами, необоротними активами:
придбаними для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;
придбаними для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Пунктом 201.1 ст. 201 ПК України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
За змістом п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
З матеріалів справи вбачається, що у періоді, який перевірявся, ТОВ «Бестділ» придбало «трикотажне полотно» (код УКТЗЕД 6006 32 00 90) за контрактом № NTL2020-0607 від 06.04.2020, укладеним з NOVINO TRADING LIMITED (Китай), що підтверджується вантажними митними деклараціями: № 23UA807200013829U7 від 10.10.2023; № 23UA500100004367U5 від 29.09.2023; № 23UA500100004360U1 від 28.09.2023; № 23UA500100004359U9 від 28.09.2023; № 23UA500100004358U0 від 28.09.2023; № 23UA807200012951U1 від 26.09.2023; № 23UA500100004301U3 від 26.09.2023; № 23UA807200012779U9 від 22.09.2023; № 23UA500100004140U8 від 18.09.2023; № 23UA500100004137U7 від 18.09.2023; № 23UA500100004106U4 від 15.09.2023; № 23UA500100004084U5 від 14.09.2023; № 23UA500100004044U7 від 12.09.2023, інвойсами №NTLBEST230731/1 від 31.07.2023, №NTLBEST230804/1 від 04.08.2023, №NTLBEST230620/3 від 20.06.2023, №NTLBEST230722/1 від 22.07.2023, №NTLBEST230731/3 від 31.07.2023, №NTLBEST230717/1 від 12.07.2023, №NTLBEST230629/1 від 29.06.2023, №NTLBEST230717/2 від 17.07.2023, №NTLBEST230712/2 від 12.07.2023, №NTLBEST230712/1 від 12.07.2023, NTLBEST230712/3 від 12.07.2023, №NTLBEST230620/1 від 20.06.2023, №NTLBEST230620/2 від 20.06.2023, пакувальними листами до інвойсів, товарно-транспортними накладними (CMR) №9090 від 05.10.2023, №0450 від 22.09.2023, №2223 від 20.09.2023, №773040 від 20.09.2023, №б/н від 22.09.2023, №1132 від 20.09.2023, №3 від 20.09.2023, №6594 від 14.09.2023, №3 від 11.09.2023, №169269 від 11.09.2023, №1 від 10.09.2023, №2 від 06.09.2023, №432 від 06.09.2023.
Також позивачем придбано «Текстильний матеріал» (код УКТЗЕД 5903 20 90 90), що підтверджується вантажними митними деклараціями: № 23UA807200012951U1 від 26.09.2023; № 23UA807200012779U9 від 22.09.2023; № 23UA500100004106U4 від 15.09.2023, інвойсами №NTLBEST230717/1 від 17.07.2023, №NTLBEST230717/2 від 17.07.2023, №NTLBEST230712/3 від 12.07.2023, пакувальними листами до інвойсів, товарно-транспортними накладними (CMR) №1132 від 20.09.2023, №6594 від 14.09.2023, №1 від 10.09.2023 (за контрактом № NTL2020-0607 від 06.04.2020, укладеним з NOVINO TRADING LIMITED (Китай)) та видатковою накладною № 70 від 16 жовтня 2023 року з актом приймання-передачі товару №70 від 16.10.2023, які були складені за взаємовідносинами за ТОВ «ФРІЗОН ТРЕЙД» (постачальник) за договором поставки №11/10 від 11.10.2023.
Загальна вага придбаного товару складає 161 225,6 кг.
ТОВ «БЕСТДІЛ» здійснено згрупування ТМЦ з номенклатурою «Трикотажного полотна поперечно в`язаного» код УКТЗЕД 6006320090 та «Текстильний матеріал комбінований» код УКТЗЕД 59032090, що підтверджується звітами виробництва про списання прямих матеріальних витрат для виробництва №1 від 17.10.2023, №2 від 17.10.2023, №3 від 17.10.2023, №4 від 17.10.2023, від 02.10.2023, від 03.10.2023, від 04.10.2023, від 05.10.2023, від 06.10.2023, від 09.10.2023, від 10.10.2023, від 11.10.2023, від 12.10.2023, від 13.10.2023, від 16.10.2023, №5 від 17.10.2023, №6 від 17.10.2023 (т. 1 а.с. 176-192), з яких вбачається тотожність придбаного товару в метрах та групування такого товару в рулони із зазначенням такої же кількості в метрах, яка була при придбанні товару.
Тобто, як пояснив представник позивача (т. 2 а.с. 7), постачання товару, ціну якого при придбанні було встановлено, наприклад, за натуральну одиницю (метр, кілограм, тонну тощо), а реалізація може здійснюватися за ціною за кількісну одиницю (рулон, штуку, тощо) такого товару, то одиниця виміру, зазначена у графі 4 податкової накладної, складеної на операцію з постачання товару, може відрізнятися від одиниці виміру, що зазначена у податковій накладній чи імпортній ВМД, отриманій платником податку при придбанні такого товару.
В подальшому такий товар реалізовано ТОВ «Виробнича організація «Харків» за договором № 1/11 від 01.11.2023, що підтверджується видатковими накладними № 4 від 06 листопада 2023 року, №5 від 07 листопада 2023 року, № 6 від 08 листопада 2023 року та товарно-транспортними накладними № 4 від 06.11.2023 - в кількості 12 т, № 4/2 від 06.11.2023 - в кількості 17,677 т, № 4/3 від 06.11.2023 - в кількості 17,676 т, № 5 від 07.11.2023 - в кількості 12 т; № 5/2 від 07.11.2023 - в кількості 17,86 т, № 5/3 від 07.11.2023 - 17,861 т, № 6 від 08.11.2023 - в кількості 11 т; № 6/2 від 08.11.2023 - в кількості 18,383 т, № 6/3 від 08.11.2023 - в кількості 18,384 т, № 6/4 від 08.11.2023 - в кількості 18,384 т., банківськими виписками (т. 1 а.с. 193-221).
Всього реалізовано товар на території України у загальній кількості 161 225,6 кг, що співпадає з вагою придбаного товару.
Отже, ТОВ «Бестділ» обліковано та продано імпортний товар за кодом УКТЗЕД 6006320090 та за кодом УКТЗЕД 59032090 в кількості 161 225,6 кг, тобто в той же кількості, як й придбано, що підтверджується відповідними первинними бухгалтерськими документами, за наслідками чого відповідно до ст. 201 ПК України позивачем складено відповідні податкові накладні, які підтверджують факт реалізації товару у тій же кількості, яка й була придбана позивачем, з огляду на що застосування до позивача наслідків п. 198.5 ст. 198 ПК України є необґрунтованим.
Щодо посилання податкового органу у відзиві на позов та апеляційній скарзі на розбіжності між придбаною вагою «Трикотажного волокна поперечного в`язаного», «Текстильного матеріалу комбінованого» та вагою реалізованого товару покупцям у кількості 126225,60 кг (т.2 а.с. 184), то вказані посилання податкового органу ґрунтуються на тому, що ТОВ «Бестділ» під час перевірки надано лише ТТН № 4 від 06.11.2023, № 5 від 07.11.2023, № 6 від 08.11.2023, якими підтверджено обставини перевезення товару на адресу контрагента позивача лише вагою 35000,00 кг, у той час як позивачем імпортовано товар вагою 161255,60 кг.
Водночас, як зазначає відповідач, інші ТТН № 4/2 від 06.11.2023, № 4/3 від 06.11.2023, № 5/2 від 07.11.2023, №5/3 від 07.11.2023, №6/2 від 08.11.2023, №6/3 від 08.11.2023, №6/4 від 08.11.2023 до перевірки не були надані, за наслідком чого податковим органом встановлено розбіжність між придбаною позивачем вагою товарів та вагою реалізованих товарів покупцям 126225,60 кг.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно з п.п.83.1.6 п.83.1 ст.83 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є, серед іншого, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.
Водночас матеріали справи не містять як доказів звернення податкового органу до платника податків із письмовим запитом про надання додаткових документів у ході проведення перевірки (зокрема, інших ТТН, окрім № 4 від 06.11.2023, № 5 від 07.11.2023, № 6 від 08.11.2023), у разі наявності у контролюючого органу як сумнівів щодо кількості реалізованих ТМЦ, так і доказів відмови платника податків у наданні таких первинних документів на належним чином оформлений письмовий запит контролюючого органу. Податковим органом також не надано до суду додатку 2 до акта перевірки, де було б зафіксовано обставини надання ТОВ «Бестділ» лише ТТН № 4 від 06.11.2023, № 5 від 07.11.2023, № 6 від 08.11.2023, а тому вказана позиція податкового органу щодо відсутності ТТН на відвантаження ТМЦ вагою 126225,60 кг є необґрунтованою.
Щодо посилання відповідача на неможливість ідентифікувати реальний об`єм та вагу перевезеного товару з огляду на неможливість визначення методики внесення даних до ТТН № 4/2 від 06.11.2023, № 4/3 від 06.11.2023, № 5/2 від 07.11.2023, №5/3 від 07.11.2023, №6/2 від 08.11.2023, №6/3 від 08.11.2023, №6/4 від 08.11.2023, № 4 від 06.11.2023, № 5 від 07.11.2023, № 6 від 08.11.2023, колегія суддів зазначає, що вказаний аргумент не було зазначено податковим органом в акті перевірки, тому суд не розглядає останній як підставу для формування спірного податкового повідомлення – рішення.
У пункті 68 постанови Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №509/4156/15-а міститься правовий висновок, у силу якого адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання») свого рішення.
Щодо аргументу відповідача про відсутність залишків товарних запасів вагою 126225,60 кг на складі ТОВ «Бестділ», то колегія суддів зазначає, що за матеріалами справи у періоді, який перевірявся контролюючим органом (тобто у 2023 році), ТОВ «Бестділ» продано «текстильний матеріал комбінований, з однієї поверхні поліуретанове покриття Fabric, cordura» код УКТЗЕД 59032090 та «Трикотажне полотно, поперечно в`язане» код УКТЗЕД 6006320090 у такій же кількості, як і придбано, що зафіксовано у первинних документах, наданих під час проведення перевірки та звітах виробництва про списання прямих матеріальних витрат для виробництва.
Отже, відповідачем не здійснено повного дослідження обставин реалізації позивачем ТМЦ у повному обсязі (враховуючи також товар вагою 126225,60 кг) та обставин наявності/відсутності залишків таких ТМЦ на обліку підприємства, тому висновки відповідача про заниження податкових зобов`язань з ПДВ за наявності товару вагою 126225,60 кг, що не використаний в господарській діяльності та не обліковується як залишки ТМЦ, є необґрунтованими.
Зважаючи на те, що податковим органом не ставиться під сумнів дотримання позивачем процедури згрупування ТМЦ з номенклатурою «Трикотажного полотна поперечно в`язаного» код УКТЗЕД 6006320090 та «Текстильний матеріал комбінований» код УКТЗЕД 59032090 (що підтверджується відповідними звітами виробництва про списання прямих матеріальних витрат для виробництва) та ТОВ «Бестділ» обліковано та продано імпортний товар за кодом УКТЗЕД 6006320090 та за кодом УКТЗЕД 59032090 у кількості 161 225,6 кг, тобто у тій же кількості, у якій було придбано в межах господарської діяльності підприємства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ТОВ «Бестділ» правомірно сформовано податкові зобов`язання з податку на додану вартість та відобразила їх в податковій декларації з ПДВ за грудень 2023 року, а застосування до ТОВ «Бестділ» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України є безпідставним та необґрунтованим.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що ним в даному випадку виконано.
Всупереч наведеної норми КАС України, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не було доведено правомірності своїх рішень, що є предметом оскарження у цій справі.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірне податкове повідомлення-рішення №00303770705 від 30 травня 2024 року підлягає скасуванню.
Щодо законності та обґрунтованості судового рішення в частині стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 25 000,00 грн, колегія суддів зазначає таке.
Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.
Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
За приписами частини третьої статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.
Відповідно до приписів частин 1-5 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Так, частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Виходячи з положень частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи. 
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.  Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 1-5 статті 134 КАС України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 1-5 статті 134 КАС України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від  05.07.2012 за № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).
Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:
- фіксованого розміру,
- погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до поданих представником позивача доказів 03.06.2054 між ТОВ "Бестділ" (як клієнтом) та Адвокатським бюро "Бідної Оксани Іванівни" укладено договір про надання правової допомоги (т.1 а.с. 15), відповідно до якого бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу (п.1.1.); обсяг правової допомоги визначається у додаткових угодах до даного договору (п.1.2).
Згідно з додатковою угодою № 1 до договору про надання правової допомоги (т.1 а.с. 18) за цим договором бюро приймає на себе зобов`язання про надання правової допомоги щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № 00303770705 від 30.05.2024.
Також за змістом додаткової угоди № 2 до договору про надання правової допомоги, розмір гонорару бюро складає фіксовану суму 50 000,00 грн.
Вказану суму гонорару сплачено клієнтом 11.06.2024, що підтверджується платіжною інструкцією № 1321 (т.1 а.с. 10).
Враховуючи наведене, предмет спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з  висновком суду першої інстанції, що розмір витрат на правничу допомогу позивача має становити загалом 25 000,00 грн.
Такий розмір є співмірним із обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а також значенням справи для сторони.
Щодо доводів відповідача про те, що матеріали справи не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, то колегія суддів звертає увагу, що саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Частина четверта статті 134 КАС України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
Тому, ураховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду,  викладеною у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
Отже, доводи апеляційної скарги є безпідставними, спростовуються наведеним вище та не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, зміст апеляційної скарги містить виключно суб`єктивне бачення відповідачем обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, а отже підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 у справі № 520/16349/24  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	С.П. Жигилій    О.В. Присяжнюк   	
Повний текст постанови складено  17.03.2025