ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2025 року 
м. Київ
справа № 161/2519/22
провадження № 51-3145 км 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючої                                                  ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 , 
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
захисника                                                    ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
засудженого                                               ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Волинського апеляційного суду від 06 червня 2024 року щодо 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця
м. Нововолинська Волинської області, зареєстрованого в цьому АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2
ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено на нього обов`язки згідно зі ст. 76 КК. 
2. Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат та інших заходів забезпечення кримінального провадження. 
3. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 16 березня 2023 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
4. Постановою Касаційного кримінального суду від 13 березня 2024 року касаційну скаргу прокурора задоволено частково, ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 березня 2023 року скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
5. За наслідками нового розгляду Волинський апеляційний суд 06 червня 2024 року скасував вирок місцевого суду та ухвалив новий, яким визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, та призначив йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишив без змін.
6. За обставин, детально викладених у вироку апеляційного суду, ОСОБА_7 17 листопада 2021 року близько 13:10 години умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, з метою збуту, діючи за попередньою змовою із невстановленою досудовим розслідуванням особою, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, незаконно придбав, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, у великих розмірах, з метою її подальшого збуту. 
7. Після цього, в цей же день близько 15:00 години, ОСОБА_7 , перебуваючи біля гаражного кооперативу «Стир» по вул. Шевченка у м. Луцьку, забрав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, у великих розмірах, яку зберігаючи при собі, з метою збуту, переніс на ділянку місцевості, поблизу буд. 26 по вул. Шевченка у м. Луцьку, де продовжував незаконно зберігати при собі з метою збуту до моменту її вилучення працівниками поліції в ході його затримання за підозрою у вчинені злочину, тобто до 18:26 години 17 листопада 2021 року.
8. За висновком експерта від 18 листопада 2021 року № СЕ-19/103-21/9839-НЗПРАП надана на дослідження порошкоподібна речовина білого кольору містить у складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP, маса якої становить 0,1508 г. 
9. За висновком експерта від 07 грудня 2021 року № СЕ-19/103-21/10030-НЗПРАП надані на дослідження подрібнені речовини білого кольору містять у складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP, маса якої становить 5,0878 г. Загальна маса PVP становить 5,2386 г.
10. Таким чином, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб із  невстановленою особою, незаконно придбав та зберігав з метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP масою 5,2386 г у великих розмірах.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
11. У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень і особі засудженого внаслідок м`якості просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
12. На обґрунтування своїх доводів зазначає, що за результатами нового апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції, призначивши ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, ніж передбачено санкцією ч. 2 ст. 307 КК, порушив вимоги ст. 439 КПК. Зокрема зазначає, що судом не враховано позицію суду касаційної інстанції щодо необґрунтованості висновків про відсутність підстав для призначення ОСОБА_7 покарання у більшому розмірі, ніж призначено місцевим судом, а також в частині необґрунтованості висновків про щире каяття засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК за умови кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 307 КК. 
13. За твердженням прокурора, апеляційний суд, застосувавши положення ст. 69 КК, необґрунтовано перейшов до більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч. 2 ст. 307 КК, належним чином не вмотивував прийняте рішення та не навів нових обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
14. Вважає вирок апеляційного суду таким, що не відповідає вимогам ст. 370 КПК.
Позиції учасників судового провадження
15. Прокурор підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. Захисник та засуджений заперечували проти задоволення касаційної скарги сторони обвинувачення, та просили вирок апеляційного суду залишити без зміни.
Мотиви Суду
16. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
17. Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
18. Згідно з положеннями ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
19. Згідно з вимогами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
20. Згідно з ч. 2 ст. 439 КПК вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
21. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погодившись із вироком місцевого суду, який визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на підстави передбачені ч. 1 ст. 438 КПК  просив скасувати його та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК.
22. Волинський апеляційний суд ухвалою від 16 березня 2023 року залишив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. 
23. Постановою Касаційного кримінального суду від 13 березня 2024 року частково задоволено касаційну скаргу прокурора, скасовано ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 березня 2023 року і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
24. Суд касаційної інстанції в мотивувальній частині зазначеної постанови вказав, зокрема на необґрунтованість висновків апеляційного суду щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309 КК, відповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винуватого, а також зазначив, що щире каяття ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК, за умови кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 307 КК також не можна вважати обґрунтованим. 
25. За результатами нового розгляду апеляційний суд скасував вирок місцевого суду та ухвалив новий, яким визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК. Разом із тим, призначаючи йому покарання за цією статтею застосував положення ст. 69 КК, пославшись на наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме добровільне сприяння розкриттю злочину та щире каяття.
26. Відповідно до ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків, визначених цим Кодексом, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
27. Вирішення зазначеного питання належить до дискреційних повноважень суду, який повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
28. Зі змісту вироку апеляційного суду вбачається, що, призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК, суд врахував особу винного, який є особою молодого віку, його суб`єктивне ставлення до вчиненого, що свідчить про його каяття, інформацію про стан його здоров`я, який не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, вперше притягується до кримінальної відповідальності, його виключно позитивні характеристики по місцю попереднього навчання та проживання, а також те, що він на даний час офіційно ніде не працює, хоча займається суспільно корисною працею, зокрема, працює різноробочим по найму, є одруженим та на його утриманні перебуває неповнолітня дитина, має постійне місце проживання та реєстрації, відсутність тяжких наслідків від вчиненого. Також суд урахував обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та сприяння розкриттю злочину.
29. Системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення на якій стадії воно відбулося, вирішальним є встановлення факторів, які б свідчили про справжність, щирість визнання вини, шляхом відповідного ставлення до скоєного, що передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, і має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.
30. Разом з тим, з огляду на позицію сторони захисту у суді апеляційної інстанції, суд належним чином не встановив та у своєму рішенні не вмотивував, які саме фактори свідчили про щире каяття ОСОБА_7  та дали можливість визнати його обставиною, що пом`якшує покарання.
31. Зокрема, як убачається із звукозапису судового засідання від 06 червня 2024 року, сторона захисту заперечувала проти апеляційної скарги прокурора та просила залишити без змін вирок місцевого суду, яким ОСОБА_7 визнано винуватим саме за ч. 2 ст. 309 КК, при цьому наполягаючи на відсутності в останнього мети на збут наркотичного засобу, що в свою чергу вказує на непереконливість та передчасність висновків апеляційного суду про наявність у ОСОБА_7 щирого каяття з огляду на кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 307 КК. 
32. За таких обставин, судом апеляційної інстанції було допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що відповідно до положень п. 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК є підставами для його скасування і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
33. Оскільки питання, пов`язані із призначенням покарання вирішуватимуться за наслідками апеляційної процедури, то подану касаційну скаргу прокурора слід задовольнити частково.
34. Ураховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є тяжким злочином, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів з метою забезпечення можливості проведення нового розгляду судом апеляційної інстанції,  колегія суддів вважає за необхідне обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково. 
Вирок Волинського апеляційного суду від 06 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обрати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 17 квітня 2025 року включно.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                        ОСОБА_3