ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/9165/24 Головуючий в І інстанції: Кузьміна О.І.
Номер провадження: 22-ц/819/196/25 Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року                                                         м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого         Майданіка В.В.,
       суддів:         Воронцової Л.П.,
                               Склярської І.В.,
       секретар                Олійник К.О., 

учасники справи: 
позивач – Акціонерне товариство "Універсал Банк",
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Македона Олександра Андрійовича, діючого від імені Акціонерного товариства "Універсал Банк", на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 грудня 2024 року, ухвалене у складі судді Кузьміної О.І., дата складення повного тексту рішення – не зазначено, у справі за позовом Акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

В С Т А Н О В И В :

       Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

05 червня 2024 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання банківських послуг "Monobank" від 11.07.2018 року станом на 21.03.2024 року у розмірі 66 557,41 грн, та понесені судові витрати в розмірі 3 028,00 грн. 

Позов обґрунтований наступним.
Банк (позивач) запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. 
Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. 
Особливістю цього проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. 
Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. 
Умови обслуговування рахунків фізичної особи в акціонерному товаристві "Універсал Банк" опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. 
ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала 11.07.2018 року анкету до договору про надання банківських послуг, чим підтвердила, що ознайомилася та отримала у мобільному додатку примірники визначених документів, що складають договір про надання банківських послуг від 11.07.2018 року. 
На підставі укладеного договору позичальниця отримала кредит у розмірі 40 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . 
За час користування кредитом відповідачка належним чином не виконувала умови договору, не сплачувала своєчасно кредитні платежі, допустила прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу, у зв`язку з чим вся заборгованість по кредиту стала простроченою. 
Станом на 21.03.2024 року заборгованість відповідачки за простроченими тілом кредиту становила 66 557,41 грн, в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом – 66 557,41 грн. 
       На підставі викладеного позивач просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 08.08.2024 року було відкрито провадження у справі за вказаним позовом і ухвалено розгляд справи провести за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с.46).

На адресу суду від відповідачки надійшов 04.12.2024 року відзив, в якому вона просила в позові відмовити в частині невизнаних позовних вимог.
При цьому вказала, що між сторонами було укладено онлайн кредитний договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та було відкрито банківський рахунок з кредитних ліміт у розмірі 40 000,00 грн. 
Вона (відповідачка) сумлінно виконувала свої обов`язки, однак з 24.02.2022 року по 12.11.2022 року Херсонська область, в тому числі й м. Херсон, перебували в окупації, що позбавило її заробітку, можливості виконувати свої обов`язки з кредитних зобов`язань.
За період окупації м. Херсона, з 01.03.2022 по 01.10.2022, позивачем самостійно з карти відповідачки за рахунок тіла кредиту списано 15 026,43 грн. Крім того, 25.09.2024 року позивачем списано з рахунку відповідача судові витрати у розмірі 3 028,00 грн, які позивач просить стягнутим у даному позові. 
Таким чином, зазначила, позивач самостійно, без правових на те підстав списує кошти з банківського рахунку відповідачки. В межах кредитного ліміту 40 000,00 грн зазначає про наявність боргу у розмірі 66 557,41 грн, саме тіла кредиту, що не відповідає об`єктивній дійсності (а.с.61-62).

Від представника позивача надійшла 10.12.2024 року відповідь на відзив, в якій просить задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених в позові та у відповіді на відзив.
При цьому зазначено, що в п.3 Анкети-заяви відповідачка підтвердила, що підписанням цього Договору вона підтверджує, що ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог чинного законодавства) та отримала їх примірники у мобільному додатку. 
Крім того, в цьому ж пунктів Анкети-заяви відповідачка беззастережно погодилася з тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. 
В момент підписання договору, 11.07.2018 року, діяли Умови і правила обслуговування в редакції від 21.06.2018 року. Саме ці умови відповідачка отримала в мобільному додатку, були їй зрозумілі та не потребували додаткового тлумачення, що підтверджено в підписаній відповідачем анкеті-заяві. 
Оскільки виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, то надано деталізована виписка про рух коштів по картковому рахунку відповідачки та наданого разом з позовною заявою розрахунку заборгованості, де вбачається, що відповідачка користувалася отриманою кредитною карткою та частково погашала утворену заборгованість, але станом на момент подання позову має заборгованість перед банком у розмірі 66 557,41 грн. 
Відповідно до виписки про рух коштів: на рахунку кредитний ліміт боржника складає 40 000,00 грн; баланс складає – (мінус) 26 557,41 грн, тобто заборгованість складає 66 557,41 грн. Ця заборгованість складається з повністю використаного боржником кредитного ліміту у сумі 40 000,00 грн та суми овердрафту (мінусу по картці), яка становить – (мінус) 26 557,41 грн. 
Овердрафт – (мінус) 26 557,41 грн виник наступним чином. Якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для оплати заборгованості, то заборгованість збільшується на суму заборгованості за договором по відсотках до погашення, по неустойці. Розрахунок заборгованості відображає наявність обґрунтованої заборгованості, є належним доказом. 
Також зазначив, що відсотки нараховані банком за користування кредитними коштами у період дії воєнного стану з 24.02.2022 року не є неустойкою за прострочення сплати споживчого кредиту, а отже є правомірними. Крім того, у період з 04.2022р по 07.2022р, зокрема й для полегшення кредитного навантаження на споживачів, застосовувалась ще менше процента ставка, 19,2 % річних (а.с.74-85).

Ухвалою суду від 18.12.2024 року підготовче провадження по справі за вказаним позовом було закрито (а.с.169).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав разом з позовною заявою заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.39). 

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала 18.12.2024 року заяву про розгляд справи за її відсутності, при винесенні рішення просила врахувати відзив на позовну заяву, позов визнає частково (а.с.167).

Оскаржуваним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено. 

       Відмовляючи в задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю, суд першої інстанції виходив з того, що підписана відповідачкою анкета-заява не містить положень про строки здійснення періодичних платежів, процентну ставку, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.
Також суд виходив з того, що кредитний договір між сторонами був укладений в електронній формі, проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем умови та тарифи розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву, адже наданий позивачем примірник умов належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Тим більше, що долучені банком до матеріалів справи Умови і правила обслуговування в банку набрали чинності лише 27.11.2021, тоді як анкету-заяву відповідачка підписала 11.07.2018, тобто на момент підписання вони не діяли. На думку суду позивачем не надано суду доказів щодо надсилання відповідачці у мобільний додаток вказаних Умов і правил обслуговування в АТ "Універсал банк", тарифів за карткою monobank і паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank для ознайомлення та доказів того, що відповідачка електронним ключем підписала їх. Отже, як вважав суд, наявні в матеріалах справи Умови і правила надання банківських послуг ОСОБА_1 не підписані, в тому числі і електронним цифровим підписом, а тому, згідно з роз`ясненнями, що викладені в постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, з огляду на їх мінливий характер, такі Умови та Правила не можна вважати складовою кредитного договору.
Також суд виходив з того, що банк проводив безпідставне списання нарахованих відсотків, всього на суму 72 600,95 грн, що підтверджується випискою про руху коштів та розрахунком заборгованості. Тобто, як вважав суд, всі суми, що сплачувалися відповідачкою в межах погашення заборгованості за вказаною анкетою-заявою слід зараховувати на погашення тіла кредиту. Суд зазначив, що згідно виписки про рух коштів банком списано відсотків на суму 72 600,95 грн, тобто, як вважав суд, відповідачкою фактично сплачено грошові кошти на погашення кредиту, сума яких перевищує суму заборгованості, яку просить стягнути позивач. Отже, на думку суду, на теперішній час відсутня заборгованість за кредитним договором від 11.07.2018 року. Крім того, як встановив суд, з самої виписки про рух коштів по картці вбачається, що з карткового рахунку відповідачки при зверненні до суду з позовом неправомірно списані кошти в розмірі 3 028,00 грн, як витрати по сплаті судового збору.
Крім того, суд не прийняв часткове визнання відповідачкою позовних вимог, оскільки, як вважав суд, воно не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

В апеляційній скарзі відповідач просить вказане рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.. При цьому скаржник послався на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права. 
Зокрема, вказав, що суд не прийняв до уваги й не дослідив механізм отримання послуг проекту monobank, а також процедуру ознайомлення споживача з Умовами та правилами обслуговування, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які є невідємними складовими кредитного договору. Зазначив, що послуги банку надаються дистанційно, через мобільний додаток в режимі реального часу, то відповідачка була ознайомлена з актуальними Умовами та правилами.Тим більше останні є в публічному доступі і це є загальновідомим фактом. 
Також зазначив, що суд залишив поза увагою той факт, що відповідачка допустила порушення свого зобов`язання за укладеним в електронній формі кредитним договором, не вчиняла дії з погашення заборгованості. 
Також вказав, що суд не врахував і того, що відповідачка на спростування позовних вимог не надала свого контррозрахунку суми заборгованості. 

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне. 

Відповідно до витягу зі Статуту банку, погодженого НБУ 20.01.2022 року, позивач АТ "Універсал Банк" (код ЄДРПОУ 21133352) є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" (а.с.36-37). 

Проект "mопоbапк", який був запущений позивачем – це банк у смартфоні. Цим позивач відрізняється від інших класичних банків України. У даному випадку банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Через це Банк використовує саме електронні договори. 

В рамках проекту monobank відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. 

Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ "Універсал Банк" опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.

11.07.2018 року відповідачка ОСОБА_1 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 11.07.2018 року (а.с.11). 

У заяві позичальника зазначено, що ОСОБА_1 проставлянням власноруч свого підпису під цією анкетою-заявою підтвердила, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, з якими вона ознайомилася (з актуальною, чинною редакцією), погодився та отримав у мобільному додатку, складають договір про надання банківських послуг, укладення якого вона підтвердила та зобов`язалася виконувати його умови. 

Анкета-заява не містить строків здійснення періодичних платежів та даних щодо процентної ставки.

Також, в анкеті-заяві від 11.07.2018 року відповідачка засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, що буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з Договором та є рівнозначним аналогом його власноручного підпису. 

В обґрунтування позовних вимог Банк, крім вказаної Анкети-заяви, надав Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, затверджені рішенням Правління ПАТ "Універсал Банк", протокол № 46 від 24.11.2021 року, які набирають чинності з 27.11.2021 року (а.с.12-24), та паспорт споживчого кредиту "Картка monobank" за укладеним з відповідачем договором (а.с.27-29). 
Наявний Витяг з Тарифів за Чорною карткою мonobank, який містить Паспорт споживчого кредиту Чорної картки мonobank (а.с.25-29).

Витяг з Тарифів за Чорною карткою мonobank передбачає процентну ставку та відповідальність позичальника у вигляді штрафу та комісію. 

Умови і правила обслуговування в AT "Універсал Банк"при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank (далі – Умови), зокрема і ті, які були чинні на час підписання відповідачем Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 11.07.2018 року, опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. 

За довідкою про наявність рахунку, наданої позивачем до відповіді на відзив, відповідачу було відкрито рахунок за карткою №  НОМЕР_1 , статус картки активна до 07.24 (а.с.102).

Відповідно до довідки від 09.12.2024 року про розмір встановленого кредитного ліміту за карткою №  НОМЕР_1 , наданої позивачем до відповіді на відзив, первісно (з 11.07.2018 року) кредитний ліміт відповідачці був встановлений в розмірі 10 000,00грн. У подальшому він два рази змінився, а саме з 30.10.2028 року він був збільшений до 20 000,00 грн, потім з 09.01.2019 року – збільшений до 40 000,00 грн (а.с.103). 

Отже, саме з 11.07.2018 року між АТ "Універсал банк" та відповідачкою виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами в межах кредитного ліміту. Зокрема, на підставі укладеного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 10 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . Пізніше кредитний ліміт збільшився до 40 000,00 грн. 

АТ "Універсал Банк" свої зобов`язання за договором та угодою виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 

Надана позивачем до відповіді на відзив банківська виписка про рух коштів за карткою від 06.12.2024 року за період з 11.07.2018 року по 21.03.2024 року (за карткою №  НОМЕР_1 ) має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012р №578/5, згідно якого до таких первинних документів віднесені, зокрема виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок, повідомлення банків, касові й банківські документи (а.с.84-101). 

Згідно вказаної виписки з 11.07.2018 року по 21.03.2024 року відповідачка користувалася кредитними коштами, здійснюючи покупки, перерахування на інші платіжні картки, знімаючи готівку в банкоматах, поповнюючи рахунки мобільного зв`язку, розраховуючись кредитною карткою через мобільний застосунок "Monobank", частково погашала кредит, поповнюючи картку через мобільний додаток Приват24 та термінал ІВОХ, що свідчить про визнання нею кредитного зобов`язання. 

До відповіді на відзив позивачем додано заяви відповідачки від 22.10.2018 року № 20.30.225045, від 21.10.2019 року № 20.30.0000227181, від 25.11.2019 року № 20.30.0000364907, від 27.03.2019 року № VM2503201940108933. До кожної заяви долучено Паспорт споживчого кредиту, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.149-163).

Відповідно до Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.07.2018 року, укладеним між сторонами, станом на 21.03.2024 року у відповідачки перед позивачем існує заборгованість у розмірі 66 557,41 грн, яка складається з: 
66 557,41 грн – загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту);
0, 00 грн – загальний залишок заборгованості за відсотками; 
0, 00 грн – заборгованість за пенею;
0, 00 грн – заборгованість за порушення грошового зобов`язання (а.с.5-10). 

З поданого позивачем розрахунку та виписки по рахунку встановлено, що позивачем проводилось списання нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, загальна сума яких складає 73 708,48 грн, хоча за рішенням суду першої інстанції, який допустив помилку в обчисленні, загальна сума списаних відсотків складає 72 600,95 грн. 

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Так, згідно зі ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 

За ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно з ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 

За ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 

Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл.52 Цивільного Кодексу України (статті 626-654).
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини 1 та 2 ст. 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст.634 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно ч.ч.1 і 2 ст.6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктом електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію").

У статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.12 Закону України "Про електронну комерцію"). 
У ч.ч.1 і 2 ст.639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.

У справі встановлено, що кредитний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), згідно з якою відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14), зроблено такий висновок: 
"у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Відтак обґрунтованим є висновок про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів". 

Також, згідно з висновком, зробленим Верховним Судом у постанові від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19: "в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19) ". 

Як вбачається із матеріалів справи, в анкеті-заяві зазначено, що позичальник ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, що складають договір про надання банківських послуг.

Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування кредитними коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів".

Згідно з п.22 ч.1 ст.1 вказаного Закону споживач – це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаний з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ "Універсал Банк", що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені тарифи користування кредитною карткою "Monobank", в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язків клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, штраф за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків, порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено дію договору, та інші умови. 

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Наданий позивачем примірник Умов належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Тим більше, наданий примірник Умов затверджений рішенням Правління ПАТ "Універсал Банк", протокол № 46 від 24.11.2021 року, які набирають чинності з 27.11.2021 року, тобто вже після укладення кредитного договору, який є предметом цього спору.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, оскільки кредитор мав можливість додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову (що фактично й зробив позивач, надавши Умови в редакції, яка стала чинною лише через більш як півтора року після укладення договору). За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови обслуговування рахунків фізичної особи, відсутні підстави для врахування наведених сум при визначенні розміру заборгованості та її подальшого стягнення.

Отже, надані позивачем Умови з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору.

Зазначений висновок узгоджується з вказаним вище висновком Великої Палати Верховного Суду, зробленого в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Як вбачається з наданих банком доказів, укладений між сторонами кредитний договір від 11.07.2018 року у вигляді анкети-заяви, підписаної відповідачкою, не містить відповідних істотних умов кредитного договору, в ній відсутні будь-які дані стосовно оформлення кредиту, суми кредитного ліміту, строку повернення кредиту, визначення розміру процентів за користування кредитом, неустойки та інших істотних умов.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальницею кошти в добровільному порядку АТ "Універсал Банк" не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначено моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, апеляційний суд вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто тільки щодо стягнення тіла кредиту.
До відповідачки заявлено вимоги про стягнення заборгованість станом на 21.03.2024 року у розмірі 66 557,41 грн, що включає: 66 557,41 грн – загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 0,00 грн – загальний залишок заборгованості за відсотками; 0,00 грн – заборгованість за пенею; 0,00 грн – заборгованість за порушення грошового зобов`язання. 

Судом встановлено відповідно до розрахунку-заборгованості за договором від 11 липня 2018 року та банківської виписки про рух коштів за карткою від 06.12.2024 року за період з 11.07.2018 року по 21.03.2024 року, що позивач (банк) проводив списання нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, загальна сума яких складає 73 708,48 грн. При цьому за рішенням суду першої інстанції, який допустив помилку в обчисленні, загальна сума списаних відсотків складає 72 600,95 грн. 

З урахуванням наведеного вище на думку апеляційного суду суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявні в матеріалах справи Умови і правила надання банківських послуг ОСОБА_1 не підписані, в тому числі і електронним цифровим підписом, а тому, згідно з роз`ясненнями, що викладені в постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, з огляду на їх мінливий характер, такі Умови та Правила не можна вважати складовою кредитного договору. Відтак, як правильно зазначив суд, банк проводив безпідставне списання нарахованих відсотків, оскільки відповідачка не погоджувалася на сплату відсотків за користування кредитними коштами за договором від 11.07.2018 року, всього таких було безпідставно списано на суму 73 708,48 грн, хоча суд першої інстанції допустив помилку в обчисленні й зазначив про безпідставне списання відсотків на суму 72 600,95 грн, однак це не впливає на правильність прийнятого судом рішення. 

До такого ж висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 18.05.2022 року у справі № 697/302/20 за позовом Акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а також у постанові від 25.11.2024 року у справі № 756/16950/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Універсал Банк" про визнання зобов`язання припиненим. 

На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що вказана сума коштів (73 708,48 грн) безпідставно списаних відсотків підлягає зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. 

А тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачкою фактично сплачено грошові кошти на погашення кредиту, сума яких перевищує суму заборгованості, яку просить стягнути позивач, тобто про те, що на теперішній час відсутня заборгованість за кредитним договором від 11.07.2018 року. При цьому суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги часткове визнання відповідачкою позовних вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, оскільки до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і підстав для його скасування немає. 

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують. 
Зокрема, підлягають залишенню поза увагою посилання скаржника на неврахування судом механізму отримання послуг проекту monobank, а також процедуру ознайомлення споживача з Умовами та правилами обслуговування, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які є невід’ємними складовими кредитного договору, відповідно посилання на те, що відповідачка допустила порушення свого зобов`язання за укладеним в електронній формі кредитним договором. При цьому апеляційний суд враховує те, що, як вже було зазначено, наявні в матеріалах справи Умови і правила надання банківських послуг відповідачкою не підписані, в тому числі і електронним цифровим підписом, а тому з огляду на їх мінливий характер, такі Умови та Правила не можна вважати складовою кредитного договору. Відтак банк проводив безпідставне списання нарахованих відсотків, оскільки відповідачка не погоджувалася на сплату відсотків за користування кредитними коштами за укладеним з банком договором від 11.07.2018 року, в результаті відповідачкою фактично сплачено грошові кошти на погашення кредиту, сума яких (73 708,48 грн) перевищує суму заборгованості, яку просить стягнути позивач (66 557,41 грн). 
Також не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на те, що відповідачка на спростування позовних вимог не надала свого контррозрахунку суми заборгованості. При цьому апеляційний суд враховує те, що у своєму відзиві відповідачка вказувала, що позивач самостійно, без правових на те підстав списує кошти з банківського рахунку. Крім того, як встановив суд, з виписки про рух коштів по картці за період з 11.07.2018 року по 13.11.2024 року, наданої відповідачкою до свого відзиву на позов, вбачається, що з карткового рахунку відповідачки позивач неправомірно списав 29.05.2024 року кошти в розмірі 3 028,00 грн, як нарахування судових витрат, по факту витрат по сплаті судового збору у цій справі. 
Крім того, як такі, що не впливають на правильність прийнятого рішення та не містять в собі підстав для його скасування чи зміни, підлягають відхиленню інші доводи апеляційної скарги.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для того, щоб апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В : 

       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , діючого від імені Акціонерного товариства "Універсал Банк", залишити без задоволення. 

       Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 грудня 2024 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повної постанови – 11 лютого 2025 року.

Головуючий                                        _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді:                                                _ _ _ _ _ _ _ _ _          Л.П. Воронцова

                                               _ _ _ _ _ _ _ _ _          І.В. Склярська