Справа № 142/154/24
Провадження № 22-ц/801/494/2025
Категорія: 62
Головуючий у суді 1-ї інстанції Нестерук В. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року	Справа № 142/154/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),
суддів: Медвецького С. К., Рибчинського В. П.
з участю секретаря судового засідання: Кашпрук М. Г.
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – Піщанська селищна рада
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Нестерука В. В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Піщанської селищної ради Вінницької області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,-
в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Піщанської селищної ради Вінницької області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 01.06.2009 року. Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 2,1174 га, розташована на території Чорноминської сільської ради Тульчинського району, що підтверджується державним актом серії ЯД №365635. На момент смерті померлий був зареєстрований по АДРЕСА_1 , що підтверджується випискою з погосподарської книги від 20.09.2023 року по особовому рахунку № НОМЕР_2 . Разом з тим, в свідоцтві про народження ОСОБА_1 батьком зазначений ОСОБА_2 , що унеможливлює отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , що підтверджується роз`ясненням приватного нотаріуса Дорошенко Н. І, від 19.02.2024 року. Причини пропуску строку для прийняття спадщини вважає поважними, оскільки, в її свідоцтві про народження помилково зазначено невірні анкетні дані батька, а саме в графі "по-батькові" помилково зазначено " ОСОБА_3 " замість " ОСОБА_4 ", тому вона не може отримати в нотаріуса свідоцтва про право на спадщину. Просила суд встановити факт, що вона - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 , а також визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, після смерті батька ОСОБА_2 терміном у два місяці, що починається з дня набранням рішенням суду законної сили.
30 серпня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву про залишення позову без розгляду, в частині вимог про встановлення факту, що ОСОБА_1 , є дочкою ОСОБА_2 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Піщанського районного суду від 07 жовтня 2024 року задоволено заяву адвоката Каленяка Е.А. в інтересах ОСОБА_1 , а позовні вимоги ОСОБА_1 до Піщанської селищної ради Вінницької області про встановлення факту залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2024 року в задоволені позову ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,- відмовлено.
У апеляційній скарзі ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та процесуального права, просить вказане рішення скасувати ,а у справі ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги. Зазначає, що суд не врахував ті обставини, що вона є єдиною спадкоємицею майна після смерті батька і не могла звернутися вчасно із заявою про прийняття спадщини, оскільки існувала неточність у свідоцтві про її народження в графі батька. Крім цього, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що вона проживає за 400 км від батька і не могла своєчасно звернутись до нотаріуса за місцем відкриття спадщини у зв`язку із хворобою чоловіка. 
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2024 року вищевказаним вимогам закону відповідає.
Суд першої інстанції встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Піщанка Тульчинського району Вінницької області помер ОСОБА_2 , що підвтерджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , виданим 02 червня 2009 року виконкомом Чорноминської сільської ради Піщанського району Вінницької області (а.с.14)
ОСОБА_2 був власником земельної ділянки, площею 2,1174 га, розташованої на території Чорноминської сільської ради Піщанського району Вінницької області, кадастровий номер 0523283400:01:001:0151 (а.с.9)
З копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що її батьком записано ОСОБА_2 (а.с.8)
Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_4 , ОСОБА_1 до укладення шлюбу 06 серпня 1983 року з ОСОБА_7 мала дошлюбне прізвище " ОСОБА_8 " (а.с.10)
Згідно копії виписки з погосподарської книги Чорноминської сільської ради за 2006-2010 роки по с. Козлівка Піщанського району Вінницької області, виданої виконавчим комітетом Піщанської селищної ради Вінницької області від 20.09. 2023 року за № 177, головою домогосподарства за особовим рахунком № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 являвся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а інші члени домогосподарства відсутні (а.с.13).
Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що ОСОБА_1 без будь-яких поважних причин не вчиняла дій з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття, а причини на які вона посилається, не являлись для неї об`єктивними, непереборними, істотними труднощами , які б перешкоджали подачі заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, що свідчить про відсутність підстав для надання позивачці додаткового строку для прийняття спадщини після смерті її батька.
Колегія суддів вважає, що суд вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем майна після смерті її батька і не могла звернутися вчасно із заявою про прийняття спадщини, оскільки існувала неточність у відозві про її народження в графі батька, не заслуговують на увагу , з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Частиною першою статті 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.
Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі статтями 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.
Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.
Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.
В обох випадках спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, і, крім того, юридичні особи та інші учасники цивільних відносин.
Відповідно до статей 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).
Відповідно до статей 1273-1275 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву.
Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною, проте вона може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.
Відповідно до статей 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання тим процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини.
Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування.
Виникнення у нього права на спадкування за законом, залежить виключно від дій спадкоємців попередньої черги та, лише у разі відмови тих від спадщини, неприйняття ними спадщини або позбавлення права на спадщину, робить названу особу учасником спадкових правовідносин, які, як правило, базуються на родинних стосункам спадкодавця і спадкоємця.
При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.
Пропуск такого строку позбавляє спадкодавця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.
Згідно буквального її сприйняття, для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв.
Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.
Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.
Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення.
Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.
Судами встановлено, що позивач у встановлений законом строк не звертався до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна. Позивач, у встановлений законом строк повинен був подати до нотаріальної контори заяву про таке бажання, проте він цього не зробив, пославшись на те, що проживає тривалий час в іншій країні, а також у зв`язку з військовими діями, що відбуваються на території України.
Статтею 1272 ЦК України встановлено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15.
Отже, судом можуть бути визнані поважними причинами тільки ті, які свідчать, що у спадкоємця були реальні перешкоди для подання такої заяви.
Як вбачається з матеріалів справи, що позивач на момент смерті батька ОСОБА_2 , тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала у Одеській області, однак у встановлений законом 6 місячний строк безпосередньо до нотаріуса або за допомогою поштового зв`язку не зверталась.
Виходячи із сталої судової практики, віддалене проживання спадкоємця від місця відкриття спадщини, зокрема, за кордоном не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою через досить тривалий проміжок часу про прийняття спадщини. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 лютого 2021 року у справі № 569/12599/18.
З наданих суду письмових доказів вбачається, що спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 не заводилася.
Як встановлено судом, батько позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , отже шестимісячний строк подачі заяви про прийняття спадщини після його смерті закінчився 01 грудня 2009 року.
У період з 01 серпня 2009 року до часу звернення до суду 07 березня 2024 року, тобто, протягом майже 15 років ОСОБА_1 жодних активних дій, спрямованих на прийняття спадщини не вчиняла. 
ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів щодо вчинення нею дій, які б свідчили про її волевиявлення про прийняття спадщини після смерті батька, у встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, при цьому факт віддаленого проживання від місця відкриття спадщини по собі не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини.
Доводи апеляційної скарги про те, що поважність причин пропуску подання заяви про прийняття спадщини зумовлена хворобою її чоловіка також не заслуговують на увагу. 
Як вбачається із виписки № 18936 із медичної картки стаціонарного хворого , виданої Одеською обласною клінічною лікарнею та виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 3628, виданою Овідіопільською центральною районною лікарнею підтверджуються періоди хвороби ОСОБА_7 - чоловіка позивача, в період з 28 березня 2007 року по 19 серпня 2009 року. Даних про стан його здоров`я в інші періоди часу, зокрема з 19 серпня 2009 року по 01 грудня 2009 року та доказів здійснення позивачем догляду за чоловіком в даний період часу суду не надано, а тому відсутні підстави для висновку, що хвороба чоловіка позивача була об`єктивною та непереборною перешкодою, з якою закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. 
Аналогічного висновку дійшов Веховний Суд у постанові від 12 листопада 2018 року у справі №136/200/17.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50 цс 24 у пунктах 150-153 здійснила тлумачення приписів частини першої статті 1269, частини першої статті 1270, частини третьої статті 1272 ЦК України, та сформулювала такі висновки щодо застосування зазначених норм права, а саме те, що обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала. Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а в основному зводяться до невірного тлумачення норм матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.
Колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає дійсним обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі, а тому підлягає залишенню без змін.
Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, 
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Піщанського районного  суду  Вінницької  області  від 12  грудня   2024  року залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції ,залишити за   ОСОБА_1 . 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Головуючий                                                           С. Г. Копаничук 
судді:                                                                     С. К. Медвецький
                                                                        В. П. Рибчинський