УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/2012/23 Головуючий у 1-й інст. Анциборенко Н. М. 
Категорія 76 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого           Павицької Т.М.,
суддів          Борисюка Р.М., Шевчук А.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О. 

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/2012/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці про визнання припиненими трудових відносин та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Державної служби України з питань праці на додаткове рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Анциборенко Н.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

06 березня 2023 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з питань праці та до Державного підприємства «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці в особі ліквідаційної комісії, у якому просив:
- визнати припиненими трудові відносини, що виникли на підставі контракту №1 від 05 березня 2013 року між ОСОБА_1 та Державною службою України з питань праці, згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України, з 06.03.2018 у зв`язку із закінченням строку трудового договору, про що видати відповідний наказ (розпорядження);
- зобов`язати Державну службу України з питань праці та/або Державне підприємство «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці в особі ліквідаційної комісії внести відомості до трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 
- стягнути з Державної служби України з питань праці та/або Державного підприємство «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці в особі ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 судові витрати (витрати на професійну правничу (правову) допомогу та витрати по сплаті судового збору).
19 квітня 2023 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на виконання ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 13 березня 2023 року подав уточнену позовну заяву до Державної служби України з питань праці, у якій просив:
- визнати припиненими трудові відносини, що виникли на підставі контракту №1 від 05 березня 2013 року між ОСОБА_1 та Державною службою України з питань праці, згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України, з 06.03.2018 у зв`язку із закінченням строку трудового договору, про що видати відповідний наказ (розпорядження);
- стягнути з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 судові витрати (витрати на професійну правничу (правову) допомогу та витрати по сплаті судового збору).
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 02 квітня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано припиненим трудові відносини, які виникли на підставі контракту №1 від 05 березня 2013 року між ОСОБА_1 та Державною службою України з питань праці, згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України з 06 березня 2018 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору, про що видати відповідний наказ (розпорядження).
Постановою Житомирського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року апеляційну скаргу Державної служби України з питань праці залишено без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02 квітня 2024 року залишено без змін.
19 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 до суду першої інстанції подав заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просив ухвалити по справі додаткове рішення, яким:
- зобов`язати Державну службу України з питань праці внести відомості до трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 ;
- стягнути з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 судові витрати (витрати на професійну правничу (правову) допомогу та витрати по сплаті судового збору).
Заяву обґрунтовано тим, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 судом першої інстанції залишено поза увагою частину позовних вимог щодо зобов`язання Державної служби України з питань праці внести відомості до трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 та стягнення на користь ОСОБА_1 судових витрат. Вказує, що у позовній заяві було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи. 
Додатковим рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 04 грудня 2024 року зобов`язано Державну службу України з питань праці внести відомості до трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , відповідно до наказу. Стягнуто з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Стягнуто з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.
Не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції Державна служба України з питань праці подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02.04.2024 у справі №296/2012/23 виконано. Стверджує, що позивача було ознайомлено з наказом Держпраці від 13.11.2024 №93-КТ «Про виконання рішення суду», про що свідчить його особистий підпис, та надано, належним чином, завірену копію наказу. Зазначає, що вимоги, як зобов`язання Держпраці внести відомості до трудової книжки серії НОМЕР_1 , не стосуються предмету первісного позову, а відтак порушене питання виходить за межі розглянутого судом спору та не є частиною встановлених обставин чи вирішених вимог. Вважає, що заявлені позивачем вимоги, фактично є іншими позовними вимогами – їх задоволення потребує нового правового аналізу, дослідження доказів і визначення обставин, які не були предметом судового розгляду в межах первісного позову. Звертає увагу на те, що задоволення заяви позивача призвело до ухвалення судом першої інстанції іншого рішення, яке за своєю правовою природою не є додатковим, а самостійним, що суперечить меті статті 270 ЦПК України, яка покликана усунути лише технічні прогалини у вирішенні заявлених у справі вимог, а не розглядати нові питання чи позовні вимоги.
Зазначає, що ані Державною службою гірничого нагляду та промислової безпеки України, з якою було укладено контракт з позивачем, ані Держпраці запис до трудової книжки позивача не робився і не робиться, оскільки такий запис вносить виключно роботодавець ДП «Житомирський ЕТЦ», а за його відсутності – правонаступником ТОВ «Житомирський ЕТЦ Держпраці». Вказує, що назва підприємства, яке має слово Держпраці, жодним чином не відноситься до Держпраці, як до центрального органу виконавчої влади, окремої юридичної особи, що можливо ввело суд першої інстанції в оману, та, як наслідок, призвело до ухвалення оспорюваного рішення. Стверджує, що ДП «Житомирський ЕТЦ» реорганізоване в ТОВ «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці» який не належить до сфери управління Держпраці, тому запис щодо припинення трудових відносин здійснюється ТОВ «Житомирський ЕТЦ Держпраці» яке є правонаступником ДП «Житомирський ЕТЦ».
Вказує, що докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, Держпраці, як стороні судового провадження, надано не було, чим порушено 43 ЦПК України, яка гарантує право сторін брати участь у дослідженні доказів під час судового розгляду. Звертає увагу на те, що відповідно до пункту 20 частини першої статті 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняється центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, його територіальні органи. Враховуючи вищевикладене просить скасувати додаткове рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 грудня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.
15 січня 2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення залишити без змін. Зазначає, що оскільки судом першої інстанції не ухвалено рішення за позовною вимогою про зобов`язання Державної служби України з питань праці внести відомості до трудової книжки позивача, відповідно до наказу, щодо якої сторони надали пояснення і подали докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наявні підстави для ухвалення додаткового рішення у частині цієї позовної вимоги та зобов`язання Державної служби України з питань праці внести відомості до трудової книжки позивача, відповідно до наказу. Крім того вказує, що суд першої інстанції правильно дійшов висновків щодо розподілу судових витрат, які відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, оскільки на підтвердження понесених судових витрат позивачем до позовної заяви було долучено квитанцію про сплату судового збору №0.0.2885929844.1 від 03.03.2023 на суму 1073, 60 грн., договір про надання правової допомоги від 09.11.2022 та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 09.11.2022 на суму 20 000 грн. Вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив додаткове судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Щодо зобов`язання Державної служби України з питань праці внести відомості до трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , відповідно до наказу.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 1 статті 265 ЦПК України передбачено, що рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.
Відповідно до частин третьої-четвертої вказаної статті у описовій частині рішення зазначаються 1) стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача; 2) заяви, клопотання; 3) інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо). У мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування. У резолютивній частині рішення зазначаються: 1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат; 3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; 4) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України.
Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу (частина 1 статті 270 ЦПК).
Тлумачення положень статті 270 ЦПК України дає змогу дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. 
Додаткове судове рішення - засіб усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення.
З матеріалів справи встановлено, що 06 березня 2023 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з питань праці та до Державного підприємства «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці в особі ліквідаційної комісії, у якому просив:
- визнати припиненими трудові відносини, що виникли на підставі контракту №1 від 05 березня 2013 року між ОСОБА_1 та Державною службою України з питань праці, згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України, з 06.03.2018 у зв`язку із закінченням строку трудового договору, про що видати відповідний наказ (розпорядження);
- зобов`язати Державну службу України з питань праці та/або Державне підприємство «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці в особі ліквідаційної комісії внести відомості до трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 
- стягнути з Державної служби України з питань праці та/або Державного підприємство «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці в особі ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 судові витрати (витрати на професійну правничу (правову) допомогу та витрати по сплаті судового збору).
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 13 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху для уточнення позовних вимог щодо кожного з відповідачів, оскільки вимоги у п. п. 2, 3 прохальної частини позовної заяви пред`явлені не до конкретного відповідача. 
19 квітня 2023 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на виконання ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 13 березня 2023 року подав уточнену позовну заяву до Державної служби України з питань праці, у якій просив:
- визнати припиненими трудові відносини, що виникли на підставі контракту №1 від 05 березня 2013 року між ОСОБА_1 та Державною службою України з питань праці, згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України, з 06.03.2018 у зв`язку із закінченням строку трудового договору, про що видати відповідний наказ (розпорядження);
- стягнути з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 судові витрати (витрати на професійну правничу (правову) допомогу та витрати по сплаті судового збору).
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 16 травня 2023 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці про визнання припиненими трудових відносин та зобов`язання вчинити певні дії. 
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 02 квітня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано припиненим трудові відносини, які виникли на підставі контракту №1 від 05 березня 2013 року між ОСОБА_1 та Державною службою України з питань праці, згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України з 06 березня 2018 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору, про що видати відповідний наказ (розпорядження).
Зі змісту вказано вище рішення вбачається, що предметом розгляду були уточнені позовні вимоги, викладені ОСОБА_1 у позовній заяві від 19.04.2023.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року апеляційну скаргу Державної служби України з питань праці залишено без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02 квітня 2024 року залишено без змін.
Додатковим рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 04 грудня 2024 року зобов`язано Державну службу України з питань праці внести відомості до трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , відповідно до наказу. Стягнуто з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Стягнуто з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.
У ст. 2 ЦПК України визначені завдання та основні засади цивільного судочинства, серед яких змагальність та диспозитивність.
Відповідно до ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
У ч. 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення» роз`яснено, що вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Встановлено, що ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом про визнання припиненими трудових відносин, позовних вимог про зобов`язання внести відомості до трудової книжки не заявляв, тому колегія суддів доходить висновку, що ухваливши додаткове рішення про зобов`язання Державної служби України з питань праці внести відомості до трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , відповідно до наказу, суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, та, як наслідок, порушив цим норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви про ухвалення додаткового рішення в частині зобов`язання внести відомості до трудової книжки, а тому додаткове рішення у вказаній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви у даній частині.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу (правову) допомогу.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Згідно зі статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Тобто для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.
Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 124, 129 ГПК України (аналогічні положення закріплені й у статтях 134, 141 ЦПК України), кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі №910/16803/19).
У постанові від 31 липня 2024 року у справі №916/2929/22 Верховний Суд наголосив на різниці між заявою про стягнення судових витрат та заявою про намір подати докази понесення судових витрат, про яку йдеться у частині 8 статті 129 ГПК України (аналогічна норма міститься у частині 8 статті 141 ЦПК України). У вказаній нормі йдеться не про заяву про стягнення витрат, а саме про те, що розмір цих витрат встановлюється на підставі доказів, поданих або до закінчення судових дебатів у справі, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Тому, ключовим є те, коли саме особа, яка має намір стягнути судові витрати, подала до суду докази та які дії для цього вчинила.
Таким чином, наведені процесуальні норми вказують на те, що, при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови:
- докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;
- до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі №921/221/21, від 31 травня 2022 у справі №917/304/21, від 24 січня 2023 року у справі №922/4022/20).
З урахуванням принципу правової визначеності заявою про розподіл витрат на правову допомогу в розумінні частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України є усне чи письмове клопотання сторони до закінчення судових дебатів у справі про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу з доказами на їх підтвердження або із заявою про намір подати докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Протилежне тлумачення розумінні частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України суперечить принципу правової визначеності та посягає на гарантоване державою верховенство права.
Відповідне тлумачення надано у постанові Верховного Суду від 19 червня 2024 року у справі №401/1086/23, провадження №61-4103св24.
Не заявлення до ухвалення судового рішення про необхідність розподілу витрат на правничу допомогу та про подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.
Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі №910/216/23.
Як вбачається з матеріалів справи у позовній заяві представником ОСОБА_1 – ОСОБА_2 було зазначено, про стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правову (правничу) допомогу у розмірі 20 000 грн.
На підтвердження понесених витрат матеріали справи містили договір про надання правової (правничої) допомоги від 09.11.2022 та ордер серії АМ №1020848 від 03.03.2023.
Рішення Корольовського районного суду м. Житомира про задоволення позову ОСОБА_1 ухвалено - 02 квітня 2024 року.
У свою чергу заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав - 19 листопада 2024 року.
Про намір подати підтверджуючі докази протягом встановленого законом строку після ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення представник позивача не зазначав.
Отже, до ухвалення рішення судом першої інстанції позивач не подав докази, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат, як і не зробив заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Доказів того, що позивач робив усну заяву про намір подати докази щодо розміру судових витрат, матеріали справи не містять.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що прохання в позові про стягнення судових витрат з відповідача не є тотожними із заявою про намір подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення у справі.
Відсутність у матеріалах справи заяви про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення свідчить про відсутність підстав для розгляду поданих документів.
За наявності лише попереднього розрахунку суми витрат, без подання доказів на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, до закінчення судових дебатів та ухвалення рішення і без подання заяви про намір подати такі докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, у суду першої інстанції не було підстав для ухвалення додаткового судового рішення про відшкодування витрат на правову допомогу.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в ухвалах від 01 листопада 2022 року у справі №910/7099/21, від 04 липня 2023 року у справі №918/54/22, постановах від 13 грудня 2023 року у справі № 947/26932/20, від 31 липня 2024 року у cправі №916/2929/22.
Таким чином, враховуючи, що позивач до ухвалення рішення не подавав до суду першої інстанції докази на підтвердження понесення ним судових витрат на правничу допомогу, не повідомив про намір подати докази на підтвердження їх розміру після ухвалення судового рішення протягом встановленого строку, та подав заяву про відшкодування таких витрат до суду першої інстанції через більше як шість місяців після ухвалення рішення по суті вимог, суд першої інстанції зробив помилкові висновки про ухвалення додаткового рішення та відшкодування позивачу судових витрат на професійну правничу допомогу.
За встановлених обставин саме позивач, який не вчинив передбачені процесуальним законодавством дії, має нести ризик настання відповідних негативних процесуальних наслідків своєї бездіяльності.
На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване додаткове рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення заяви про ухвалення додаткового рішення у вказаній частині без розгляду.
Щодо стягнення судового збору.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підтвердження понесених судових витрат зі сплати судового збору позивачем до позовної заяви долучено квитанцію №0.0.2885929844.1 від 03.03.2023, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 1073,60 грн.
Разом з тим, стягуючи з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, судом першої інстанції не враховано, що відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняється центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, його територіальні органи.
Відповідно до п. 1 Положення «Про державну службу України з питань праці» центральним органом, що реалізує державну політику з питань праці та контролю за додержанням законодавства про працю є Державна служба України з питань праці, а відтак остання підлягає звільненню від сплати судового збору.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 141 ЦПК України).
За таких обставин та з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, а також враховуючи те, що відповідач звільнений від сплати судового збору, позивачу сплачений судовий збір у розмірі 1073, 60 грн слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За правилами п. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
За наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної служби України з питань праці задовольнити.
Додаткове рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 грудня 2024 року в частині зобов`язання Державної служби України з питань праці внести відомості до трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , відповідно до наказу скасувати та ухвалити у вказаній частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог заяви.
Додаткове рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 грудня 2024 року в частині стягнення з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн скасувати, заяву у вказаній частині залишити без розгляду.
Додаткове рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 грудня 2024 року в частині стягнення з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 судового збору скасувати, компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Дата складення повного судового рішення 28 січня 2025 року.

Головуючий 

Судді