ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 594/1741/24	Головуючий у 1-й інстанції Чир П.В. 	
Провадження № 22-ц/817/129/25 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Гірського Б.О.
cуддів - Хоми М.В., Храпак Н.М.,
за участю секретаря - Дідух М.Є.,
представника позивачів

       розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу №594/1741/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від імені яких діє адвокат Ороновська Ольга Михайлівна на ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 грудня 2024 року (постановлену суддею Чир П.В.) про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення, - 

В С Т А Н О В И В :

       У листопаді 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_1 звернулися до суду із вказаним позовом.
       В обґрунтування заявлених вимог зазначали, що вони - ОСОБА_1 , ОСОБА_1 є рідними дітьми ОСОБА_4 і спільно проживали з ним, як одна сім`я, по день смерті батька за адресою: АДРЕСА_1 , були пов`язані з ним спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, в тому числі, спільні витрати по утриманню та ремонту житла, спільне харчування.
       У зв`язку зі збройною агресією рф проти України, введенням на території України воєнного стану їх батько ОСОБА_4 08 березня 2022 року був призваний на військову службу, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 у військову частину НОМЕР_1 .
        ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 загинув внаслідок ворожого мінометного обстрілу під час виконання бойового завдання.
       Наголошували, що встановлення вказаного факту необхідне їм для доведення наявності підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї загиблого військовослужбовця.
       На підставі наведеного, просили встановити факт спільного проживання однією сім?єю, ведення спільного господарства, наявності взаємних прав та обов?язків між ними та батьком ОСОБА_4 , станом на день його смерті, а саме на ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати їх членами його сім?ї.
       Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 грудня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі.
       Роз`яснено позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та адвокату Ороновській О.М., що вони вправі звернутися до суду із заявою у порядку окремого провадження.
        Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_1 подали апеляційну скаргу, в якій просять ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважають ухвалу суду першої інстанції такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права.
       Зазначають, що встановлення факту їх проживання з батьком ОСОБА_4 однією сім`єю впливає на законні права дружини загиблого ОСОБА_3 , оскільки як було встановлено їй було виплачено частину одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця ЗСУ.
       Таким чином, між позивачами та новою дружиною загиблого батька виник спір про право, тому дана справа підлягає розгляду в порядку позовного провадження.
       Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
       Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       У судовому засіданні представник ОСОБА_1 та ОСОБА_1 - адвокат Ороновська О.М. апеляційну скаргу в її межах підтримала, посилаючись на доводи викладені у ній.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
       Судом встановлено, що ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 грудня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення.
       Роз`яснено позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та адвокату Ороновській О.М., що вони вправі звернутися до суду із заявою у порядку окремого провадження (а.с. 138).
        До суду апеляційної інстанції позивачі подали ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 липня 2024 року з якої вбачається, що заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Денисової Т.С., заінтересовані особи Міністерство оборони України, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю - залишено без розгляду з підстав, передбачених п.4 ст. 315 ЦПК України (а.с. 145-147).
        Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Ороновської О.М., заінтересована особа: Міністерство оборони України про встановлення фактів, що мають юридичне значення - залишено без розгляду з підстав, передбачених п.4 ст. 315 ЦПК України (а.с. 148-149).
       Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
       Вказаним вимогам оскаржувана ухвала не відповідає.
       Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами подано позовну заяву, однак відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України дану справу необхідно розглядати в порядку окремого провадження, тому дані вимоги позивачів не підлягають судовому розгляду в порядку позовного провадження, а належить вирішувати в порядку окремого провадження. 
       Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
       Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Згідно з частиною першою статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Положення цієї статті ґрунтуються на положеннях Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини
і громадянина судом (стаття 55).
       У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
       Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
       Право особи звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів передбачено і частиною першою статті 4 ЦПК України.
       Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
       Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
       Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
       Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
       За частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
       Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.
       Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
       - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
       - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
       - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
       - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
       У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
       Таким чином, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно закону такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
       Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право (постанова Верховного Суду від 17 червня 2024 року в справі № 753/21178/21). 
       У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року в справі №139/122/14-ц (провадження №61-3238св22) вказано, що: «під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право».
       У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 січня 2023 року в справі №198/99/15- ц (провадження №61-7049св22) вказано, що: «згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
       Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.
       Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права».
       У частині 6 статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту без розгляду, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.
       Подібні висновки у аналогічних справах про встановлення факту викладені у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2024 року в справі №759/1894/23 (провадження №61-14701св23); від 01 травня 2024 року в справі №758/3298/23 (провадження №61-1305св24); від 13 червня 2024 року в справі №357/10078/22 (провадження №61-15033св23). 
       У справі, яка є предметом перегляду, позивачі просять в порядку позовного провадження встановити факт спільного проживання однією сім?єю, ведення спільного господарства, наявності взаємних прав та обов?язків дітей: ОСОБА_1 , ОСОБА_1 з батьком ОСОБА_4 , станом на день його смерті, а саме на ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати їх членами його сім?ї. 
       Факт, встановити який просять позивачі, не може розглядатися в порядку окремого провадження, оскільки із змісту позовної заяви вбачається спір про право, який повинен вирішуватися в позовному провадженні, так як зачіпається питання про права та обов`язки відповідача в цій справі - ОСОБА_3 , яка є новою дружиною їх загиблого батька, якій виплатили частину одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця і яка претендує на весь розмір грошової допомоги, і відповідно між ними виник (існує) спір, пов`язаний з доведенням позивачами наявності підстав для призначення та виплати і їм, як членам сім`ї загиблого батька, частини такої одноразової грошової допомоги.
       Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.
       За наведених обставин, апеляційний суд приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена Бережанським районним судом Тернопільської області з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню. 
       Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Відповідно до п. 4 ч. 1. ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
       З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381 - 382, 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити.
Ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 грудня 2024 року - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 07 лютого 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Хома М.В.

                                                                        Храпак Н.М.