ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5954/24  Номер провадження 22-ц/814/978/25	Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М., 
за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 28 жовтня 2024 року (час ухвалення судового рішення 10:22:41 до 10:41:00 год,  дата виготовлення повного тексту судового рішення - 07 листопада 2024 року)  у справі за позовом  ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Прокоп Олександр Едуардович, про визнання права власності на майно у порядку спадкування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що з січня 2015 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 , яка належала останній на праві власності. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер син ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер син ОСОБА_2 - ОСОБА_4 . Стверджує, що інших родичів ОСОБА_2 не мала. Протягом всього часу проживання вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, мали спільний бюджет, разом несли витрати на утримання житла, на придбання продуктів харчування. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Після її смерті відкрилась спадщина.
З метою прийняття спадщини 22.11.2022 року звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте постановою нотаріуса їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини має бути встановлений рішенням суду.
Вважає, що має право на спадкування за законом, оскільки вона проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, у зв`язку з чим просить позов задовольнити.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 28 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове про задоволення позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги наведені обставини і доводи позовної заяви і стверджується, що суд першої інстанції проігнорував позицію відповідача у справі - Кременчуцької міської ради, яка не заперечувала проти задоволення позову, та у порушення приписів цивільного процесуального закону не дав належної оцінки доказам, якими достеменно підтверджується, що між позивачкою і ОСОБА_2 склалися тривалі сімейні стосунки. 

Відзив на апеляційну скаргу судом не отримано.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:
Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 

Як вбачається з матеріалів справи,  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим 20.01.2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції.
Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема на квартиру АДРЕСА_1 .
Вказана квартира належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів від 30.06.1995 року.
Відповідно до акту від 04.01.2023 року, складеного КГЖЕП «Автозаводське» та засвідченого підписами сусідів, ОСОБА_1 у період з 04.01.2015 року по теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Після смерті ОСОБА_2  з метою прийняття спадщини 22.11.2022 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Прокопа О.Е. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.
Постановою приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Прокопа О.Е. від 22.11.2022 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували наявність підстав до спадкування за законом.
Згідно постанови приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Прокопа О.Е. від 22.11.2022 року про відмову у вчиненні у вчиненні нотаріальної дії за інформаційною довідкою зі спадкового реєстру № 69645824 від 03.08.2022 року виявлено заповіт від імені ОСОБА_2 , посвідчений Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою Полтавської області, 20.11.2002 року за реєстровим № 4-1883, яким вона усе своє майно заповіла ОСОБА_4 . Станом на 22.11.2022 року у спадковій справі заява про прийняття чи про відмову від спадщини від ОСОБА_4 відсутня.
ОСОБА_4 , син ОСОБА_2 і спадкоємець за заповітом, помер  ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Другий син ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Ухвалою Автозаводського районного суду від 24.10.2023 року заяву ОСОБА_1  про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини залишено без розгляду, оскільки під час розгляду справи судом встановлено наявність спору про право між заявником та Кременчуцькою міською радою Кременчуцького району Полтавської області та роз`яснено право звернення до суду в порядку позовного провадження.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
У постанові приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Прокопа О.Е. від 22.11.2022 року про відмову у вчиненні у вчиненні нотаріальної дії не встановлено, ані коло спадкоємців, ані обсяг спадкового майна померлої.
Позивачка суду не надала доказів того, що є спадкоємцем відповідної черги та має право на спадкування за законом після померлої ОСОБА_2 .
Також, позивачка не довела належними та допустимими доказами наявності між нею та померлою відносин, яким притаманні ознаки сім`ї, а саме: ведення спільного господарства, наявності  у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.
Надані позивачкою акт про проживання за адресою: АДРЕСА_2 , платіжні інструкції про сплату комунальних послуг, квитанції на оплату послуг з поховання та виготовлення пам`ятнику, довіреність ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 , довідки з місця роботи позивачки, витяг з реєстру платників єдиного податку, не є підставою для визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Самі по собі показання допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_5 ,   ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які кожний окремо підтвердили, що позивачка проживала разом з померлою за однією адресою, вели спільне господарство, не можуть підтверджувати факт проживання однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Наведеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає. 
У постанові ВС 09 жовтня 2024 року справа № 522/21808/18 викладені такі висновки щодо застосування норми права у спірних правовідносинах.
«У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2024 року в справі № 642/4502/17 (провадження № 61-14982св23) зазначено, що «способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).
Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20 (провадження № 61-17025св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21)).
Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і  визнання права відсутнім (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі  № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 346/2744/21 (провадження № 61-10543сво23)).
Касаційний суд акцентує увагу, що для визнання права власності (чи визнання права на частку в праві спільної часткової власності) за спадкоємцем законодавцем не передбачено обов`язкового пред`явлення окремої позовної вимоги про встановлення факту прийняття спадщини спадкодавцем. Тобто, така обставина (факт прийняття спадщини спадкодавцем), у разі пред`явлення позову про визнання права власності (чи визнання права на частку в праві спільної часткової власності) за спадкоємцем, встановлюється під час розгляду такого позову».
Оскільки ОСОБА_1 пред`явила вимогу про визнання права власності за нею як спадкоємцем четвертої черги, позовні вимоги про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем, визнання спадкоємцем четвертої черги, встановлення факту прийняття спадщини не є належними способами захисту її прав, а відповідні обставини встановлюється судом під час розгляду позову про визнання права власності за позивачем.
….

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Згідно з статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).
Згідно з частинами другою, четвертою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 03 травня 2018  року в справі №  304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18). Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб, а саме чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім`єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини. Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Тлумачення наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року в справі №  582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).
Позитивні юридичні факти, тобто ті, які повинні існувати на час відкриття спадщини і можуть зумовлювати, за передбачених в ЦК умов, виникнення права на спадкування за законом. Аналіз положень глави 68 ЦК України дозволяє стверджувати, що для спадкування за законом мають існувати чітко визначені юридичні факти, що підтверджують наявність: родинних відносин (певний ступінь споріднення зі спадкодавцем); квазіродинних відносин (усиновлення спадкоємця чи спадкодавця); сімейних відносин (шлюб зі спадкодавцем; проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини); відносин із утримання (перебування на утриманні спадкодавця спадкоємцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини) (див, зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 березня 2021 року в справі № 643/14592/18 (провадження № 61-15094св20)).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року в справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18), на висновки в якій посилається позивач, вказано, що «для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Встановивши, що ОСОБА_2 з 2000 року постійно проживав з покійною матір`ю та вітчимом у спадковому будинку на час відкриття спадщини, після їх смерті звернувся до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не відмовився від спадщини, зробили правильний висновок, що лише він вважається таким, що прийняв спадщину. Оскільки позивач протягом встановленого законом строку прийняв спадщину, але отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, суди зробили обґрунтований висновок про задоволення позову».
З метою застосування статті 1264 ЦК України встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає доведення перед судом факту спільного проживання осіб, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне проживання таких осіб в житлі за однією адресою (адресами), збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування один про одного/надання взаємної допомоги тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин. Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19 (провадження № 61-2851св22), від 23 вересня 2021 року у справі №  204/6931/20 (провадження № 61-13801св21).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22серпня 2018 року в справі №  644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18), на яку є посилання у касаційній скарзі, зазначено, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу. Таке право можуть мати й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 року в справі № 365/455/20 (провадження № 61-13326св21))
Фізична особа незалежно від наявності зареєстрованого місця проживання (місця реєстрації) має можливість на здійснення своїх прав та інтересів (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року у справі №  761/40889/20 (провадження № 61-14588св21)»
У межах розгляду цієї справи позивачкою заявлена вимога про визнання права власності на спадкове майно - квартиру, що належало ОСОБА_2 , з якою позивачка проживала однією сім?єю з 2015 року до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто з підстав, передбачених ст.1264 ЦК України, як спадкоємиця четвертої черги.
У підтвердження заявлених вимог позивачка подала суду докази відсутності у ОСОБА_2 інших спадкоємців - обидва її сина померли раніше матері (а.с.31-33,35), після смерті ОСОБА_2 минуло більше трьох років, згідно повідомлення приватного нотаріуса Прокопа О.Е., на запит апеляційного суду, свідоцтва про право на спадщину щодо майна, яке належало ОСОБА_2 не видавалися.
Актом від 04 січня 2023 року, який підписаний свідками ОСОБА_5 , ОСОБА_9 (ці особи допитані судом як свідки), засвідчений факт проживання ОСОБА_1 з січня 2015 року по дату складення акта за адресою: квартира АДРЕСА_1 , тобто у квартирі, що належала ОСОБА_2 (а.с.15). 
Надані у справу світлокопії накладних і квитанцій (а.с.36-38) підтверджують, що позивачка за свій кошт оплатила ритуальні послуги після смерті ОСОБА_2 ..
Довіреність від 18 лютого 2021 року і квитанції (а.с.39-75) підтверджують, що позивачка здійснювала оплату комунальних послуг за адресою: квартира АДРЕСА_1 .
Відповідач у справі - Кременчуцька міська рада, не заперечує проти задоволення позову (а.с.95).
Судом були допитані свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , які підтвердили обставини спільного проживання позивачки і ОСОБА_2 з 2015 року.
Суд першої інстанції у рішенні, не навівши мотивів, зазначив, що такі докази не підтверджують факта проживання однією сім?єю. Разом з тим, показання свідків узгоджуються між собою, не містять протиріч; у справі відсутні докази та не встановлені обставини, які б свідчили про певну зацікавленість свідків у вирішенні спору; обставини, про які давали пояснення свідки, не стосуються подій глибокої давнини, що яких об?єктивно людина може помилятися. 
Отже, висновок суду першої інстанції (безмотивний) не відповідає приписам ст.2, ст.89 ЦПК України. 
Висновок суду першої інстанції про відсутність порушеного права не узгоджується із висновками суду касаційної інстанції, які наведені вище.
Проаналізувавши обставини, на які посилається позивачка, та які не заперечуються відповідачем і не спростовані у встановленому цивільним процесуальним законом порядку, а також докази, якими позивачка підтверджує свої вимоги, апеляційний суд визнає доведеним, що позивачка з 2015 року проживала однією сім?єю із ОСОБА_2 ,  вони спільний побут і взаємні права й обов`язки, тобто позивачка є спадкоємицею четвертої черги відповідно до ст.1264 ЦК України.       
       Враховуючи встановлене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті заявлених вимог, а саме про задоволення позову. 
Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд  

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 28 жовтня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог.

Позов ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Прокоп Олександр Едуардович, про визнання права власності на майно у порядку спадкування задовольнити.

       Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 05 березня 2025 року.

     Головуючий суддя                                                      О.А.Лобов  

     Судді                                                                            А.І.Дорош 

В.М.Триголов