КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 361/8034/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1632/2025
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
13 січня 2025 року                                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,
розглянувши у  порядку письмового провадження  цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2024 року у складі судді Петришин Н.М.,
у цивільній справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У вересні 2023 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» звернулося у суд із позовом до  ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.
 
Позов обґрунтовано тим, що 25 травня 2020 року о 19 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, Велика кільцева дорога, 200 метрів за Газопровідною, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Toyota Land Cruiser, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 , та Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 
 
Постановою Подільського районного суду м. Києва від 06 листопада 2020 року (справа № 758/6541/20) відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні зазначеного ДТП. Крім того, у даній постанові вказано, що дорожньо-транспортна пригода сталася, у зв`язку з тим, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Toyota Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_1 , перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно справний стан і комплектність транспортного засобу й під час руху авто механічним шляхом відкрутились болти на колесі, колесо вилетіло на зустрічну смугу та врізалось в автомобіль «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку. 
 
На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Toyota Land Cruiser, д.н.з. НОМЕР_1 , застраховано ПрАТ «СГ «ТАС» відповідно до Полісу № AO 6055844 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За договором добровільного комплексного страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності власників наземного транспорту та від нещасного випадку на транспорті від 28 січня 2020 року, автомобіль Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , також був застрахований у АТ «СК «АРКС». 
 
Враховуючи наявність полісу, страхова компанія АТ «СК «АРКС» звернулася до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 69 121 грн 36 коп, оскільки ним виплачено вказану суму відшкодування потерпілому - ОСОБА_2 , який керував автомобілем Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 . 
 
На підставі цього, 09 вересня 2020 року позивачем складено страховий акт № 20072/40/920 та виплачена сума страхового відшкодування у розмірі 67 121 грн 36 коп, за вирахуванням франшизи на суму 2 000 грн. 
 
З огляду на викладене, посилаючись на абзац «а» п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «СГ «ТАС» просило стягнути в порядку регресу із відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 67 121 грн 36 коп та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684 грн.
 
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2024 року позов ПрАТ «Страхова група «ТАС» задоволено. Вирішено питання судових витрат.
 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 ,посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2024 року, просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції було неправильно застосовані норми матеріального права, а саме пп. «г» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
 
Вказує, що жодної експертизи щодо технічного стану автомобіля відповідача не проводилося. Автомобіль не оглядався експертом-автотехніком. Висновків про неналежний технічний стан автомобіля немає, не встановлено чи можливо було візуально виявити водієм під час перевірки технічного стану автомобіля його начебто невідповідність.
 
Посилається на те, що справа № 758/6541/20 є справою про розгляд справ про адміністративне правопорушення, а тому вважає що ч. 4 ст. 82 ЦПК України була неправильно застосована судом першої інстанції.
 
Звертає увагу суду на те, що доводи позивача щодо невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам правил дорожнього руху не підтверджені належними доказами.
 
Окрім цього посилається на те, що Подільським районним судом м. Києва його пояснення помилково визначені як підстава визнання вини. А розгляд Подільським районним судом м. Києва справи у його відсутність позбавив його права на ознайомлення з матеріалами справи, надати пояснення під час судового розгляду, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката та інших прав, передбачених ст. 268 КУпАП, що перешкодило суду в подальшому прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо його вини (невинуватості) у скоєнні ДТП.
 
Зазначено, що ДТП сталася внаслідок того, що колесо автомобіля скаржника, потрапило у залиту (внаслідок того що йшов дощ) водою глибоку яму на дорозі, у результаті чого відокремилося та, відлетівши на зустрічну смугу руху, потрапило в автомобіль «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який в цей момент рухався в зустрічному напрямку.
 
Скаржник вказує, що працівники поліції склали схему місця дорожньо-транспортної пригоди, де були відображені пошкодження дорожнього полотна та автомобілів, проте зробили помилкове припущення, що колесо відкрутилося механічним чином і склали протокол про порушення ним Правил дорожнього руху України.
 
Вважає, що постанова Подільського районного суду м. Києва від 06 листопада 2020 року у справі №758/6541/20 не мала братись до уваги судом першої інстанції при вирішенні питання про наявність підстав вимагати відшкодування шкоди в порядку регресу. 
 
Звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовані обставини справи, а постанова Подільського районного суду м. Києва лягла в основу рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2024 року у справі № 361/8034/23 як єдиний і безумовний доказ його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.
 
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
 
За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Вивчивши матеріали справи та  доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
 
Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Згідно з ч.1 статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Зі справи убачається, що 25 травня 2020 року о 19 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, Велика кільцева дорога, 200 метрів за Газопровідною, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Toyota Land Cruiser, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 , та Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 
 
На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Toyota Land Cruiser, д.н. д.н.з. НОМЕР_1 , який належить відповідачу, застраховано ПрАТ "СГ "ТАС" відповідно до Полісу № AO 6055844 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, встановлена у розмірі 100 000 грн, франшиза - 2 000 грн (а.с. 32-33).
 
Відповідно до договору добровільного комплексного страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності власників наземного транспорту та від нещасного випадку на транспорті від 28 січня 2020 року, автомобіль Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , застрахований у АТ "СК "АРКС" (а.с. 21-29).
 
Постановою Подільського районного суду м. Києва від 06 листопада 2020 року  у справі № 758/6541/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження по справі закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
 
 Постановою суду  визнано доведеним, що  25 травня 2020 року о 19 год за адресою: м. Київ, Велика кільцева дорога, 200 метрів за Газопровідною, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем  Toyota Land Cruiser, д.н.з. НОМЕР_1  перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно справний стан і комплектність транспортного засобу в ході чого під час руху  транспортного засобу механічним шляхом відкрутилися болти на колесі та в свою чергу  колесо вилетіло на зустрічну смугу та врізалось  в автомобіль Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. (а.с.75,76).            
 
Постановою Київського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови Подільського районного суду м. Києва від 06 листопада 2020 року й остання набрала законної сили 17 листопада 2020 року.
 
З матеріалів справи видно, що 15 липня 2020 року страховик потерпілої сторони - АТ "СК "АРКС" звернулося до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 69 121 грн 36 коп, посилаючись на те, що ним виплачено вказану суму відшкодування страхувальнику ОСОБА_2 , що є власником автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з.  НОМЕР_2 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 11-13, 20, 31).
 
На підставі викладеного, ПрАТ "СГ "ТАС" склало страховий акт № 20072/40/920 від 09 вересня 2020 року та виплатило АТ "СК "АРКС" страхову виплату у розмірі 67 121 грн 36 коп, за вирахуванням франшизи на суму 2 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 125580 від 21 вересня 2020 року (а.с. 8-9, 17).
 
Задовольняючи позов ПрАТ «Страхова група «ТАС» районний суд виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 є винною особою у вчиненні  дорожньо-транспортної пригоди, яка є безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху, позивач має право на стягнення з відповідача на користь ПрАТ "СГ "ТАС" в розмірі 67 121 грн 36 коп витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування у випадку, передбаченому ст. 38, 38.1.1, 38.1  Закону України "Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів".
 
З таким висновком колегія суддів погоджується, оскільки такий висновок відповідає матеріалам справи та встановленим судом обставинам.
 
За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
 
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
 
Відповідно до ст.ст. 1,3 ЦК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
 
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19)).
 
Спірні правовідносини регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та главою 82 підрозділу 2 розділу III ЦК України.
 
Вище вказаний Закон України є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).
 
За нормами статті 3 даного Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
 
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду:
 
а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії;
в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);
г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;
ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону;
д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування);
а також до підприємства, установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини та до особи, яка заподіяла шкоду навмисно.
 
Відповідно до підпункту «а» пункту 2.3 Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.
 
  Матеріалами справи доведено, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , сталася з вини ОСОБА_1 , який, керуючи автомобілем Toyota Land Cruiser, д.н.з. НОМЕР_1  перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, що призвело до того, що під час руху авто механічним шляхом відкрутилися болти на колесі, колесо вилетіло на зустрічну смугу та врізалося в автомобільVolkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку.
 
Отже, у справі, що переглядається, факт вчинення ДТП з вини саме відповідача підтверджується чинною постановою Подільського районного суду м. Києва від 06 листопада 2020 року.
 
В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
 
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що визначення вини відповідача не є предметом спору у справі, що переглядається. Розглядаючи цивільний позов, суд не може досліджувати питання вини особи у ДТП, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування завданої шкоди (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц, провадження № 61-31395сво18).
 
А тому доводи апеляційної скарги про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, суперечать долученим до справи доказам.
 
Одночасно колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про не врахування судом обставин події, внаслідок якої автомобіль Volkswagen Polo, д.н.з.  НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження та недоведеність матеріалами справи перебування автомобіля  відповідача у технічно несправному стані, оскільки обставини дорожньо - транспортної пригоди за участі водія ОСОБА_1   встановлені постановою Подільського районного суду м. Києва від 06 листопада 2020 року, яка  є чинною,  та є обов`язковими для  врахування судом  під час вирішення цієї справи.
 
Таким чином, суд першої інстанції належним чином врахував усі фактичні обставини спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.
 
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
 
Зважаючи на викладене, районний суд обґрунтовано визнав доведеним фактичний розмір шкоди, заподіяної позивачу внаслідок ДТП, який підтверджується вищевказаними доказами.
 
Отже, приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
 
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його неможна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v.UKRAINE, № 4909/04, § 58,ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: