ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року	Львів	Справа № 140/11069/24 пров. № А/857/27218/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                         Довга О.І.,
суддя                                                            Глушко І.В.,
суддя                                                            Запотічний І.І.

секретар судового засідання                              Василюк В.Б.  

за участю:
представник позивача                                        Слупко О.М.
представник відповідача                              Дмитрук Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року про забезпечення позову у справі № 140/11069/24 за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до  Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії (головуючий суддя Денисюк Р.С., м. Луцьк, письмове провадження), - 
В С Т А Н О В И В:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі – відповідач,  ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправним та скасування рішення від 30.09.2024 № 1616/03-20-24-06 про анулювання реєстрації платника єдиного податку та зобов`язання поновити ФОП ОСОБА_1 реєстрацію платника єдиного податку третьої групи з 01.10.2024 шляхом включення ФОП ОСОБА_1 до Реєстру платників єдиного податку.
Поряд з позовом позивач подав заяву про забезпечення позову - шляхом  зупинення дії рішення ГУ ДПС у Волинській області від 30.09.2024 № 1616/03-20-24-06 про анулювання реєстрації платника єдиного податку та про виключення ФОП ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку з 01.10.2024 до набрання законної сили рішенням суду.
Мотиви згаданої заяви полягали у тому, що прийняття спірного рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку третьої групи за ставкою 5% призводить до негативних наслідків для позивача, зокрема, неможливості здійснення господарської діяльності, можливого розірвання ділових відносин з контрагентами, покладення додаткового тягаря, пов`язаного із здійсненням коригувань та адміністрування і сплати податків у відношенні до третіх осіб–замовників послуг ФОП ОСОБА_1 , які є платниками ПДВ та здійснюють діяльність на загальній системі оподаткування. Крім того, позивач зазначав, що внаслідок спірного рішення  та зміни системи оподаткування у нього виникає обов`язок подання додаткових документів, утруднюється господарська діяльність, формат розрахункового документа. Заявник також зазначав, що податковий та бухгалтерський облік платника податку на загальній та спрощеній системі оподаткування ведеться за різними формами звітності, відбувається нарахування різних податків та у відмінні податкові періоди та у зв`язку з чим, для відновлення прав та інтересів позивача, необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Таким чином, позивач вважав, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі у вигляді повної зупинки господарської діяльності, розірвання договірних відносин та припинення доступу до мережі інтернет бюджетних установ у період дії воєнного стану, що матиме наслідком утруднення відновлення господарської діяльності та у зв`язку з чим, для відновлення прав та інтересів позивача, необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року заяву ФОП ОСОБА_1 задоволено, зупинено дію рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 30.09.2024 № 1616/03-20-24-06 про анулювання реєстрації платника єдиного податку до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.
Приймаючи ухвалу суд першої інстанції констатував, що обставини справи дають суду підстави для висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС у Волинській області подало апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні заяви відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що анулювання контролюючим органом реєстрації платника єдиного податку призводить не до зупинення роботи позивача, а тільки до певних негативних наслідків для позивача. Сплата податків не може бути невідворотнім процесом, оскільки існує законодавством встановлена система повернення неправомірно, або надлишково сплачених податків та зборів, а отже, у разі задоволення позову виконання рішення не буде ускладненим, а наслідки невідворотними.
Відповідач вважає, що наслідки не можуть бути невідворотними, а позивач фактично зможе продовжувати здійснювати свою діяльність без будь-яких негативних наслідків. Тому,  забезпечення позову підмінює собою судове рішення по суті.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти вимог відповідача та просить суд відмовити у задоволенні скарги. Зазначає, що вживаючи заходів забезпечення позову суд врахував ризик істотного утруднення виконання рішення суду, зокрема, той факт, що зміна системи оподаткування призведе до того, що на Позивача буде покладено додаткове навантаження у вигляді податку на додану вартість, що може суттєво вплинути на ведення господарської діяльності, розірвання договорів та покладення додаткових обов`язків щодо ведення бухгалтерського обліку та адміністрування ПДВ, що суттєво відрізняється від обліку на спрощеній системі оподаткування
Вказані обставини щодо повної зміни в бухгалтерському обліку, що також впливають на контрагентів Позивача - характеризують ознаку істотного утруднення виконання рішення суду, де утруднення полягає у переході з однієї системи оподаткування на іншу та в зворотньому порядку, що супроводжується зміною порядку бухгалтерського обліку, форм звітності, обсягу та видів обов`язкових сплачуваних податків, змін умов укладених з контрагентами договорів та ризиками дострокового розірвання цих договорів внаслідок зростання вартості послуг та у зв`язку з додатковими обов`язками контрагентів щодо адміністрування операцій з Позивачем, який перебуває у невизначеності щодо застосовуваної системи оподаткування до набрання рішенням суду законної сили. Виживаючи заходів забезпечення позову суд також врахував ризик унеможливлення ефективного захисту прав, де такий ризик може проявитися у вигляді 1) розірвання ділових відносин з контрагентами та 2) зупинення господарської діяльності внаслідок покладення додаткового фінансового тягаря – зростання податкового навантаження на 15% та додаткових витрат на забезпечення бухгалтерського обліку (вартість послуг бухгалтера).
Крім того, позивач зазначає. що у разі відмови у задоволенні позову, правові наслідки, пов`язані з дією рішення від 30.09.2024р. №1616/03-20-24-06 будуть поширюватися на податкові відносини, які виникли у ФОП ОСОБА_1 з 01 жовтня 2024 року. При цьому, у разі невиконання Позивачем обов`язків щодо застосування правил загальної системи оподаткування Відповідач матиме повноваження вжити у відношенні ФОП ОСОБА_1 заходів правової відповідальності, що передбачені Податковим кодексом України. Таким чином, дія ухвали про забезпечення позову від 09 жовтня 2024 року в справі №140/11069/24 є тимчасовою, обмежується моментом набрання чинності рішенням суду в даній справі та не змінює обсягу обов`язків ФОП ОСОБА_1 по відношенню до здійснених з 01 жовтня 2024 року операцій, які можуть виникнути у разі відмови в задоволенні позову.
Тому, оскаржувана ухвала не підмінює собою рішення в справі по суті.
Окрім того, у відзиві на апеляційну скаргу  позивач просить  стягнути з  відповідача  розмір витрат  на професійну  правничу  допомогу.
У судовому засіданні представник відповідача  вимоги апеляційної скарги підтримує з мотивів, викладених у ній.
Представник позивача проти вимог апеляційної скарги відповідача заперечує з мотивів викладених у відзиві.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Відповідно до частини другої цієї статті, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Отже, суд може забезпечити позов лише за наявності двох підстав, а саме: ускладнення або неможливість виконання рішення суду чи відновлення порушених прав позивача внаслідок невжиття заходів забезпечення позову та очевидна протиправність рішення, яким порушуються права, свободи та інтереси особи, що звернулась до суду.
Водночас, згідно з частиною першою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Частиною другою цієї статті визначено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста  статті 154 КАС України).
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними, навести підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що  під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Як підтверджується матеріалами справи рішенням Головного управління ДПС у Волинській області 30.09.2024 № 1616/03-20-24-06 анулювано реєстрацію платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 платника єдиного податку третьої групи з 01.10.2024.
Відповідно до п.299.111 ст. 299 Податкового кодексу України, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
Згідно із пп. 3 п. 299.10 ст.299 Податкового кодексу України, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу, зокрема, у разі наявності податкового боргу у розмірі, що перевищує суму, визначену абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.
Тобто, анулювання реєстрації платником єдиного податку третьої групи відбувається за чітко визначених та передбачених Податковим кодексом України підстав, й може бути реалізоване шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку.
Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза ускладнення виконання рішення суду чи ефективного захисту такого права дійсно існує. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в п. 1 ч. 2 статті 150 КАС України.
Аналогічні висновки щодо застосування норм процесуального права, викладені в постановах Верховного Суду від 25.10.2023  у справі № 160/11784/23.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що в спірних правовідносинах метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду й уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у разі задоволення позову, оскільки при анулюванні реєстрації платником єдиного податку третьої групи за ставкою 5 відсотки позивачу буде змінено систему оподаткування, що зумовить застосування штрафних санкцій та призведе до зупинення його діяльності й матиме наслідком утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності та, у зв`язку з чим, для відновлення прав та інтересів позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Невжиття заходів забезпечення позову в цьому випадку з наведених підстав може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення прав і інтересів позивача, для захисту яких він звернувся до суду.
Суд апеляційної інстанції вважає, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, вжиття таких заходів спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.
В спірних правовідносинах вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано задовольнив заяву ФОП ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Щодо  стягнення судових витрат  на професійну правничу допомогу колегія суддів  зазначає, що  питання судових витрат за правилами КАС України   підлягають вирішенню після  ухвалення судом  кінцевого рішення у справі. 
З урахуванням того, що в  межах цього апеляційного провадження розглядалась апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції, яка не є остаточним  рішенням, відтак понесенні судові витрати у межах цього  апеляційного провадження можуть бути заявлені до відшкодування  при  ухваленні судом першої інстанції  рішення  суду по суті. 
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року про забезпечення позову у справі № 140/11069/24  – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Повне судове рішення складено  22.01.25