УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/4465/22 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М. 
Категорія 8 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Коломієць О.С., Шевчук А.М., 
за участю секретаря     Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 278/4465/22 за позовом заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної військової адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державне підприємство "Бердичівське лісове господарство", правонаступником якого є Державне спеціалізоване господарське підприємство « Ліси України», про визнання незаконним та скасування наказу, витребування земельної ділянки, за апеляційною скаргою заступника керівника Житомирської обласної прокуратури на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 23 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому зазначив, що Житомирською окружною прокуратурою в ході здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 12020065020001289 від 04.12.2020 року за ч. 1 ст. 364 КК України виявлено факт протиправного вилучення земель державної власності лісогосподарського призначення на території Житомирського району (Станишівська ОТГ) та передачу їх у приватну власність, що порушує інтереси держави у сфері земельних відносин.
Встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області №1315-УБД від 17.11.2020 року «Про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення» ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Станишівської сільської ради, орієнтовною площею 1,4 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.
В подальшому наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №1758-УБД від 04.12.2020 року земельна ділянка з кадастровим номером 1822082500:01:000:0769, площею 1,3575 га, була передана ОСОБА_1 у приватну власність для ведення особистого селянського господарства.
14.12.2020 року ОСОБА_1 відчужив дану земельну ділянку ОСОБА_2 .
Проте вказана земельна ділянка вибула з державної власності всупереч встановленого законом порядку, у зв`язку з чим наказ Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області №1758-УБД від 04.12.2020 року про передачу земельної ділянки з кадастровим номером 1822082500:01:000:0769 є незаконним та підлягає скасуванню, а земельна ділянка поверненню державі.
У березні 2023 року позивачем подано заяву про зміну підстав позову, в якій зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером 1822082500:01:000:0769 відноситься не тільки до земель лісогосподарського призначення, а й до земель оборони.
17.02.2023 року прокурором Житомирської окружної прокуратури – процесуальним керівником у кримінальному провадженні №42022062020000207 від 20.12.2022 року за ч. 1 ст. 367 КК України, винесено постанову про надання дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування, яким надано доступ до частини матеріалів кримінального провадження, а саме матеріалів лісовпорядкування ДП «Житомирський військовий лісгосп», зокрема, до копій Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Житомирський військовий лісгосп» 2013 року, Плану лісонасаджень ДП «Житомирський військовий лісгосп» Зарічанське лісництво 2010 року, Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Житомирське військове лісове господарство» 2011 року.
Також вказано, що під час розгляду господарським судом справи №906/684/21 Квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомир звернувся до ДП «Зарічанське лісове господарство» із зустрічним позовом про заборону ведення лісового господарства та використання лісового фонду на земельних ділянках Міністерства оборони України за державними актами, у тому числі і державним актом серії ЯЯ № 073506, що належать на праві постійного користування Збройним Силам України. 
В ході розгляду даної справи встановлено, що ДП «Зарічанське лісове господарство» здійснюється користування лісовими насадженнями на території загальною площею 12812,5 га, що складається, в тому числі, і з 5126,4 га площ Зарічанського лісництва в межах кварталів та кадастрових номерів земельних ділянок. Окрім того, встановлено, що ці лісові насадження знаходяться на землях оборони. В межах даної справи досліджувався Державний акт на право постійного користування серії ЯЯ № 073506 від 21.09.2005 року, яким передано ДП «Івано-Франківське ліспромкомбінат» МО України (Шепетівський військовий лісгосп) на праві постійного користування 491,1265 га земель для ведення лісового господарства на території Зарічанської сільської ради Житомирського району. Дана площа земель повністю охоплюється площею, що використовувалася Зарічанським лісництвом ДП «Зарічанське лісове господарство» на території Зарічанської сільської ради. 
ДП «Зарічанське лісове господарство» не має оформлених у встановленому законом порядку прав постійного користування земельними ділянками серії ЯЯ № 073507, 073505, 073508, 073506, 073509, 074003, здійснює господарську діяльність на землях оборони без врахування режиму цих територій та без дотримання порядку, встановленому Законом України «Про використання земель оборони».
Таким чином, з урахуванням заяви про зміну підстав позову, просив визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області № 1758-УБД від 04.12.2020 року про передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером 1822082500:01:000:0769 площею 1,3575 га; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 1822082500:01:000:0769, що знаходиться в адміністративних межах Станишівської сільської ради Житомирського району на користь Житомирської обласної військової адміністрації.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської  області від  23 січня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, заступник керівника  Житомирської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Зокрема, зазначає, що, відмовляючи у задоволенні позову, суд безпідставно дійшов висновку про те, що прокурор не надав доказів віднесення спірної земельної ділянки до земель лісового фонду.
Крім цього, суд необгрунтовано зазначив, що наданий висновок експерта складений поза межами судового розгляду, не відповідає вимогам ч.5 ст.106 ЦПК України, а отже, не може бути взятий до уваги як доказ віднесення спірної земельної ділянки до земель лісового фонду.
Вказує, що у ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження №12020065020001289 від 04.12.2020 року за ч.І ст.364 КК України проведено земельно-технічну експертизу.
На вирішення експерту поставлені питання, зокрема, про те, чи накладається земельна ділянка з кадастровим номером 1822082500:01:000:0769 на земельну ділянку, що відповідно до матеріалів лісовпорядкування та до державних актів передана в постійне користування ДП «Зарічанське ЛГ» для ведення лісового господарства. В разі, якщо спірна земельна ділянка з вищевказаним кадастровим номером накладається на землі ДП «Зарічанське ЛГ», то чи відповідно до вимог земельного законодавства та інших нормативних документів з питань землеустрою та землекористування проведено вилучення та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .
За результатами проведеної експертизи складено відповідний висновок від 20.12.2021 року за № 6203-6213/21-21.
Опрацюванням даного висновку встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 1822082500:01:000:0769 накладається на землі, що згідно з матеріалами лісовпорядкування перебували в користуванні ДП «Житомирський військовий лісгосп» Зарічанське лісництво.
Згідно з Планом лісонасаджень ДП «Житомирський військовий лісгосп» Зарічанське лісництво Житомирська область, загальною площею 5126,4 га від 2010 року, дана земельна ділянка розташована в межах кварталу 11, таксаційний виділ 24.
Проектом організації та розвитку лісового господарства ДП «Житомирське військове лісове господарство» Житомирської області Міністерства оборони України Зарічанське лісництво» від 2011 року зазначені характеристики 24 виділу — рілля середньої якості, наділ працівників лісового господарства, рекреаційна характеристика: відкритий простір без деревини, 4 клас естетичної оцінки.
Крім того, в уточненій позовній заяві прокурором зазначено, що в ході розгляду справи №906/684/21 встановлено, що ДП «Зарічанське лісове господарство» здійснюється користування лісовими насадженнями на території органів місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. 
Таким чином, вважає, що висновки суду про те, що прокурор не надав доказів віднесення спірної земельної ділянки до земель лісового фонду, є необґрунтованими та безпідставними. 
Проте, як обґрунтовано прокурором, спірна земельна ділянка в силу положень ст. ст. 19, 55, 56, 57, 84 Земельного кодексу України, ст. ст. 5, 57 та п.5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовується для ведення лісового господарства в порядку, визначеному Лісовим кодексом України. 
На підтвердження цього прокурором надано, зокрема, Проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Житомирський військовий лісгосп» Міністерства оборони України від 2013 року; План лісонасаджень загальною площею 12812,5 га, що складається, в тому числі, з 5126,4 га площ Зарічанського лісництва в межах кварталів та кадастрових номерів земельних ділянок.
У ході судового розгляду встановлено, що ці лісові насадження знаходяться на землях оборони, що не заперечується жодним з учасників даної справи.
Крім того, в межах даної справи досліджувався Державний акт на право постійного користування серії ЯЯ №073506 від 21.09.2005, яким передано ДП «Івано-Франківський ліспромкомбінат МО України (Шепетівський військовий лісгосп) на праві постійного користування 491,1265 га землі для ведення лісового господарства на території Зарічанської сільської ради Житомирського району.
Дана площа земель повністю охоплюється площею, що згідно з матеріалами лісовпорядкування використовувалася Зарічанським лісництвом ДП «Зарічанське лісове господарство» на території Зарічанської сільської ради. 
За таких обставин, суд у справі №906/684/21 дійшов висновку про доведеність, обґрунтованість та законність зустрічних позовних вимог Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир про зобов`язання ДП «Зарічанське лісове господарство» припинити ведення лісового господарства та використання лісового фонду на земельних ділянках Міністерства оборони України за державними актами: Б №022537, № 25/20 Б №022538, №5, ЯЯ № 076146, ЯЯ № 076149, ЯЯ № 076145, ЯЯ №076148, ЯЯ№073507, ЯЯ №073505, ЯЯ №073508, ЯЯ №073506, ЯЯ №073509, ЯЯ №074003, що належать на праві постійного користування Збройним Силам України.
Отже, наказом ГУ Держгеокадастру в Житомирській області №1758-УБД від 04.12.2020 року надано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку, що відноситься до земель оборони з цільовим призначенням - для ведення лісового господарства, що перебувають у постійному користуванні Збройних Сил України.
Однак судом дані доводи проігноровано та лише зазначено, що прокурор не надав беззаперечних доказів того, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду ДП «Бердичівське лісове господарство».
Крім того, судом безпідставно відхилено наданий висновок експерта. Так, спочатку судом наводяться норми законодавства, що стосуються висновку експерта у цивільному процесуальному законодавстві, а згодом зазначається, що відповідно до висновків, викладених у Постанові Верховного Суду у справі № 686/23256/16, висновок експерта у кримінальній справі є письмовим доказом у цивільній справі, якому суд має дати оцінку. 
Судом не наведено жодних належних мотивів про те, чому, на його переконання, наведений висновок не містить інформації щодо предмета доказування.
Іншим доводам та доказам, долученим до позовної заяви, судом взагалі не надано оцінки, зокрема, щодо віднесення спірної земельної ділянки до земель оборони.
У відзиві на апеляційну скаргу ГУ Держеокадастру у Житомирській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.
Зокрема, зазначає, що матеріали справи не містять доказів оформленого в установленому ЗК України порядку права постійного користування відповідними земельними ділянками за ДП «Зарічанське лісове господарство». Доводи ДП «Зарічанське лісове господарство» про те, що право здійснювати ведення лісового господарства на спірних землях оборони підтверджується матеріалами лісовпорядкування та його правонаступництвом ДП «Івано-Франківський військовий лісокомбінат», спростовується обставинами, встановленим у постановах Вищого господарського суду України від 06.08.2014 року у справі № 906/1704/13 та Апеляційного суду Житомирської області від 12.09.2018 року у справі № 278/1283/14-ц. 
Проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Бердичівське лісове господарство» Житомирського обласного управління лісового господарства, на які посилається позивач, не є рішенням у розумінні ст. 20 ЗК України. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Кононенко А.А., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.
Зокрема, зазначає, що у позові прокурор вказав, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 1822082500:01:000:0769,площею 1,3575 га, відноситься до земель лісогосподарського призначення та згідно з Планом лісонасаджень ДП «Житомирський військовий лісгосп» Зарічанське лісництво  Житомирська область розташована в межах кварталу 11 таксаційний виділ 24.Проектом організації та розвитку лісового господарства ДП «Житомирське військове лісове господарство» Житомирської області Міністерства оборони України Зарічанське лісництво» від 2011 року зазначені характеристики 24 виділу — рілля середньої якості, наділ працівників лісового господарства, рекреаційна характеристика: відкритий простір без деревини, а також розташована на території земель, які перебувають у користуванні ДП «Бердичівське лісове господарство» на підставі матеріалів лісовпорядкування. У подальшому прокурор змінив свою позицію та в уточненій позовній заяві зазначив, що спірна земельна ділянка відноситься до земель оборони та має подвійне цільове призначення та надав на підтвердження своїх доводів Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 21.09.2005 серії ЯЯ № 073506, виданий ДП «Івано-Франківский ліспромкомбінат» МО України на загальну площу 491,1265 га. Позиція прокурора полягала у тому, що спірна земельна ділянка площею 1,3575 га незаконно була передана у власність ОСОБА_1 зі складу земельної ділянки ДП «Івано-Франківский ліспромкомбінат», загальною площею 491,1265 га. Разом з тим, прокурор також стверджував, що спірна земельна ділянка була передана ОСОБА_1 зі складу земельної ділянки площею 5126,40 га, яка перебувала у користуванні ДП «Житомирський військовий лісгосп» Зарічанське лісництво на підставі плану лісонасаджень, який міститься в матеріалах справи. Тобто вбачається незрозуміла та необґрунтована позиція прокурора, з якої саме категорії земель вибула спірна земельна ділянка. 
Крім того, у висновку експерти не встановили, на яку саме земельну ділянку накладається спірна земельна ділянка, а також не зазначено ані конфігурації, ані площі накладки, що унеможливлює встановлення дійсної накладки спірної земельної ділянки. 
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.
Судом встановлено, що 13.06.2018 року ДП «Житомирський військовий лісгосп перейменовано на ДП «Зарічанське лісове господарство».
В подальшому прийнято рішення про припинення ДП «Зарічанське лісове господарство» шляхом його реорганізації, а саме - шляхом приєднання до ДП «Бердичівське лісове господарство».
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від  24 вересня 2024 року залучено до участі у справі Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» як правонаступника третьої особи - Державного підприємства «Бердичівське лісове господарство».
Наказом Головного управління Держеокадастру у Житомирській області від 17 листопада 2020 року №1315-УБД ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розміром 1,4000 га, з цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Житомирського району, за межами населених пунктів Станишівської сільської ради.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 4 грудня 2020 року №1758-УБД затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (01.03) ОСОБА_1 на території Житомирського району, за межами населених пунктів Станишівської сільської ради. Надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 1,3575 га, кадастровий номер: 1822082500:01:000:0769, для ведення особистого селянського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Житомирського району, за межами населених пунктів Станишівської сільської ради.
14 грудня 2020 року ОСОБА_1 відчужив вказану земельну ділянку ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. 14 грудня 2020 року та зареєстрований в реєстрі за № 15276.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 304203815, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис № 21674123 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, площею 1,3575 га, кадастровий номер 1822082500:01:000:0769, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 55695907 від 14 грудня 2020 року.
Наявна в матеріалах справи копія державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, виданого 21 вересня 2005 року, свідчить про те, що на підставі розпорядження Житомирської районної державної адміністрації від 6 січня 2005 року № 7 Державному підприємству Івано-Франківського ліспромкомбінату МО України ( Шепетівський військовй лісгосп) надано у постійне користування земельну ділянку, площею 491,1265 га, яка розташована на території Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області та призначена для ведення лісового господарства.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, прокурор надав висновок експертів за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою у кримінальному провадженні № 12020065020001289 від 20 грудня 2021 року № 6203-6213/21-21. У вказаному висновку, зокрема, зазначено, що на підставі проведеного дослідження встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 1822082500:01:000:0769 накладається на землі, що згідно матеріалів лісовпорядкування передані в постійне користування Державному підприємству «Житомирський військовий лісгосп» Зарічанське лісництво для ведення лісового господарства.
Окрім того, до позовної заяви долучено Проекти організації та розвитку лісового господарства Державного підприємства « Житомирське військове лісове господарство» Міністерства оборони України та План лісонасаджень ДП «Житомирський військовий лісгосп» Зарічанське лісництво.
При цьому, згідно з проектом організації 2013 року, встановлено, що ДП «Житомирський військовий лісгосп» було створене у 2009 році, раніше територія лісгоспу була підпорядкована Шепетівському військовому лісгоспу, до якого увійшли декілька лісництв, у тому числі й Зарічанське.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.
Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.
Частиною другою статті 1 Лісового кодексу України встановлено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.
Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (частина третя статті 1 ЛК України).
Лісова ділянка – ділянка лісового фонду України з визначеними межами, виділена відповідно до цього кодексу для ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів без вилучення її у землекористувача або власника землі (частина четверта статті 1 ЛК України).
Ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів (стаття 63 ЛК України).
За основним цільовим призначенням Земельний кодекс України передбачає виділення в окрему категорію земель лісогосподарського призначення (пункт «е» частини першої статті 19 ЗК України).
Відповідно до статті 5 ЛК України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.
Статтею 55 ЗК України передбачено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.
Складовою охорони земель є захист, зокрема лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК України).
У державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону (стаття 8 ЛК України).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 30 ЛК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські, районні ради у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на відповідній території: приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок на землях спільної власності відповідних територіальних громад, власності територіальних громад міст Києва і Севастополя та припиняють права користування ними.
Статтею 56 ЗК України визначено, що громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.
Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.
Частиною 1 статті 57 ЗК України передбачено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.
Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами.
Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.
Системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.
Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (частина друга статті 20 ЗК України).
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється в порядку, встановленому законом. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (частина третя статті 20 ЗК України).
Відповідно до частини третьої статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки лісогосподарського призначення підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, а на території Автономної Республіки Крим – з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства.
Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 20 ЗК України).
Відповідно до статті 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.
План лісонасаджень ДП « Житомирський військовий лісгосп» Зарічанське лісництво, містить інформацію про те, що спірна земельна ділянка розташована в межах кварталу 11, таксаційний виділ 24.
Характеристики 24 виділу зазначені у Проекті організації та розвитку лісового господарства ДП « Житомирське військове лісове господарство» Житомирської області Міністерства оборони України, Зарічанське лісництво від 2011 року, а саме: рілля середньої якості, наділ працівників лісового господарства, рекреаційна характеристика – відкритий простір, без деревини, 4 клас естетичної оцінки.
Окрім того, та обставина, що спірна земельна ділянка розташована на землях, які передані у постійне користування ДП « Житомирський військовий лісгосп» Зарічанське лісництво для ведення лісового господарства, підтверджується й висновком експертів за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою у кримінальному провадженні №12020065020001289 від 20 грудня 2021 року. Вказаний письмовий доказ не спростований у встановленому законом порядку та в сукупності з іншими доказами ( Проектом організації та розвитку лісового господасртва ДП « Житомирське військове лісове господарство Житомирської області Міністерства оборони України Зарічанське лісництво 2011 року, Планом лісонасаджень ДП «Житомирський військовий лісгосп» Зарічанське лісництво, Проектом організації та розвитку лісового господарства ДП « Житомирський військовий лісгосп» Міністерства оборони України від 2013 року) свідчить про те, що передана у власність ОСОБА_1 земельна ділянка належить до земель лісового фонду та є земельною ділянкою державної власності й призначена для ведення лісового господарства. 
Вказана земельна ділянка лісогосподарського призначення передана у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, тобто з порушенням порядку зміни цільового призначення земель та за відсутності відповідного погодження органу виконавчої влади з питань лісового господарства.
Оскільки спірна земельна ділянка є землями лісогосподарського призначення та повинна використовуватись для ведення лісового господарства, тому Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області не було наділене повноваженнями щодо розпорядження ними.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74) та інших.
Вирішуючи позов в частині вимог про визнання незаконним та скасування рішень сільської про надання дозволу на розробку землевпорядної документації, затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність, слід враховувати, що вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21)).
При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зазначила, що під час розгляду справи, у якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного, не допускається відмова в позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане недійсним.
Фактично оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного повинна бути надана при розгляді відповідного віндикаційного позову, а висновки викладені в мотивувальній частині судового рішення.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.
Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).
Отже, позовна вимога про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області № 1758-УБД від 04.12.2020 року про передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером 1822082500:01:000:0769, площею 1,3575 га, не підлягає до задоволення, оскільки такий спорсіб захисту є неналежним.
Що стосується позовної вимоги про витребування спірної земельної ділянки, слід зазначити наступне.
Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
За загальним правилом, закріпленим у статті 387 ЦК України, власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.
За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) у порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц).
Держава, в інтересах якої прокурор звернувся до суду, не є володільцем спірної земельної ділянки, але як власник має право володіння нею (частина перша статті 317 ЦК України). Тому права держави підлягають захисту шляхом витребування такої ділянки з володіння кінцевого набувача. Статус володільця у держави буде відновлений у разі задоволення вимог у частині витребування на її користь спірної земельної ділянки та внесення до відповідного державного реєстру запису про право власності держави на цю ділянку.
Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників в силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема, чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна із чужого володіння.
Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц.
У постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що у спорах щодо земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (статті 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.
Таким чином, через об`єктивні, видимі природні властивості земельних ділянок, виявивши розумну обачність, особа, якій виділялась земельна ділянка, могла і повинна була знати про те, що земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення (аналогічні правові висновки, висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц, провадження № 14-76цс18, від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц, провадження № 14-95цс18, від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, провадження № 14-71цс18, а також у постановах Верховного Суду, в аналогічних спорах, від 09 жовтня 2019 року у справі № 367/3246/15-ц, провадження № 61-11159св19, 11 грудня 2019 року у справі № 367/3487/15-ц, провадження № 61-18599св18, 15 жовтня 2020 року у справі № 367/3514/15-ц, провадження № 61-17965св19, від 16 лютого 2022 року у справі № 367/3255/15, провадження № 61-12152св20, від 09 вересня 2022 року у справі № 367/3381/15, провадження № 61-20635св21).
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного прав. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутність спрямованого на відчуження спірної земельної ділянки рішення повноважного органу державної влади означає, що держава як власник свою волю на відчуження цього нерухомого майна не виявляла, що є правовою підставою для витребування вказаної земельної ділянок у кінцевого набувача ОСОБА_2 .
З огляду на викладене, загальний інтерес у контролі за використанням земельної ділянки за цільовим призначенням для гарантування безпеки довкілля та непогіршення екологічної ситуації, реалізації прав громадян на користування землями лісового призначення у цій справі переважає приватний інтерес ОСОБА_2 у збереженні права на земельну ділянку. Витребування земельної ділянки у ОСОБА_2 не порушує принципу пропорційності втручання у право мирного володіння майном.
Слід також звернути увагу, що права покупця у випадку витребування на користь третьої особи товару на підставах, що виникли до продажу товару, підлягають захисту з використанням правового механізму, передбаченого статтею 661 ЦК України.
Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення,- про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь Житомирської обласної прокуратури підлягає стягненню судовий збір в розмірі  2067,50 грн.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури задовольнити частково.
Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 23 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь Житомирської обласної військової адміністрації земельну ділянку, площею 1,3575 га, з кадастровим номером 1822082500:01:000:0769, яка знаходиться в адміністративних межах Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь Житомирської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 2067 грн. 50 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: