П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року
м. Київ
справа № 990/74/24
провадження № 11-216заі24
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідачки Усенко Є. А.,
суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Власова Ю. Л., Воробйової І. А., Гриціва М. І., Губської О. А., Єленіної Ж. М., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Погрібного С. О., Ступак  О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Шевцової Н. В.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу № 990/74/24 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним і скасування рішення, апеляційне провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Вищої кваліфікаційної комісії суддів України на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01.08.2024 (судді Бучик А. Ю., Берназюк Я. О., Кравчук В. М., Рибачук А. І., Стародуб О. П.),
У С Т А Н О В И Л А:
1.         Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1.1.             ОСОБА_1 (далі також - позивачка) звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (далі - Касаційний адміністративний суд) як суду першої інстанції з позовною заявою до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), у якій (з урахуванням доповнень) просила визнати протиправним та скасувати рішення ВККС від 15.02.2024 № 176/дс-24, яким відмовлено в наданні рекомендації для призначення її, ОСОБА_1 , на посаду судді Сквирського районного суду Київської області.
1.2.         На обґрунтування позову позивачка зазначила, що вона є кандидаткою на посаду судді місцевого суду, переможницею конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14.09.2023 № 95/зп-23, однак рішенням ВККС від 15.02.2024 № 176/дс-24 їй було відмовлено в наданні рекомендації про призначення на посаду судді.
1.3.         Як стверджує позивачка, це рішення Комісії є протиправним, оскільки сумнів відповідача в її доброчесності, а саме у відповідності матеріального рівня її життя та життя її сім`ї задекларованим нею доходам не обґрунтований, не підтверджений конкретними даними, розрахунками та порівнянням сум доходів з витратами, а базується виключно на відчуттях та уявленнях членів Комісії, яким має бути рівень матеріального забезпечення особи. ВККС, не володіючи інформацією про доходи її сім`ї за 2020 та 2021 роки, дійшла висновку про невідповідність рівня життя її сім`ї доходам. На підтвердження того, що в 2020, 2021 роках та на початку 2022 року розмір доходу її сім`ї на одну особу на місяць перевищує прожитковий мінімум,  ОСОБА_1 навела суми пенсій батьків. При цьому позивачка вказала, що на час проведення співбесіди навести такі розрахунки вона не мала можливості, бо не знала, що в неї про це запитуватимуть, тому таку інформацію не готувала, а декларацій за цей період вона не подавала, оскільки не мала такого обов`язку.
1.4.         Позивачка зазначила, що з квітня 2022 року по липень 2023 року вона проживала в Італії, отримавши право на тимчасовий захист через війну в Україні. У цей час вона проживала в родині своєї сестри на кошти чоловіка сестри, про що зазначила в декларації за 2022 рік. Суму доходу чоловіка сестри в декларації не зазначила, бо він їй в наданні такої інформації відмовив, як і не вказала частину доходів, яку чоловік сестри витратив на неї, бо вона цього не рахувала.
1.5.             ОСОБА_1 вважає, що обґрунтованість висновку про невідповідність витрат особи задекларованим нею доходам у рішенні ВККС має базуватись на конкретних фактах, які вказують на перевищення витрат над доходами, а не на особистому уявлені членів Комісії щодо того, який рівень витрат є необхідним для забезпечення життя.
1.6.         Позивачка наголошує, що рішення ВККС з висновком про її недоброчесність порушує її права, оскільки тавро недоброчесної людини завдає шкоди честі, гідності і діловій репутації, створює перешкоди в отриманні роботи у сфері публічної служби.
2.         Короткий зміст рішення суду першої інстанції
2.1.         Касаційний адміністративний суд рішенням від 01.08.2024 позов ОСОБА_1 задовольнив; визнав протиправним та скасував рішення ВККС від 15.02.2024 № 176/дс-24 «Про відмову у наданні рекомендації для призначення ОСОБА_1 на посаду судді Сквирського районного суду Київської області»; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Комісії на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 211  грн 20 коп. 
2.2.         Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що судовий контроль за реалізацією ВККС дискреційних повноважень щодо оцінки кандидата на посаду судді за критеріями доброчесності та професійної етики відповідно до положень частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) базується на перевірці обґрунтованості та справедливості відповідного висновку Комісії.
2.3.         Водночас висновок ВККС за результатом оцінки пояснень ОСОБА_1 щодо її проживання за рахунок батьків в 2020 році - квітні 2022 року як таких, що породжують сумнів у їх щирості та правдивості, ґрунтується не на встановлених фактах, а лише на припущеннях членів Комісії без наведення в оскарженому рішенні мотивів на обґрунтування такого висновку. 
2.4.         Суд першої інстанції зазначив, що позивачка декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020, 2021 роки не подавала, оскільки такого обов`язку не мала, а ВККС, маючи сумніви щодо правдивості та щирості її пояснень про можливість проживання за кошти батьків-пенсіонерів, не перевірила належним чином розмір доходів сім`ї позивачки за вказаний період, документів, що підтверджують доходи батьків позивачки, не витребувала та не співставила доходи сім'ї позивачки з прожитковим мінімумом.
2.5.         Крім того, суд першої інстанції вказав, що, ураховуючи, що чоловік сестри (зять) не є членом сім`ї позивачки (він є лише близькою їй особою), то ненадання ним інформації про свої доходи в період перебування позивачки на його утриманні у зв`язку з війною в Україні не може ставитись їй у провину. Відтак висновки ВККС про невідповідність позивачки вимогам доброчесності у зв`язку з незазначенням у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022 рік інформації про доходи чоловіка її сестри, на утриманні якого вона жила в Італії з квітня 2022 року, також є необґрунтованими, суб`єктивними і такими, що зроблені винятково на підставі припущень Комісії про недостатнє прагнення позивачки сприяти встановленню обставин, важливих для підтримання впевненості громадськості у чесності кандидата на посаду судді.
2.6.         За оцінкою суду першої інстанції, рішення ВККС не відповідає критеріям обґрунтованості, безсторонності та розсудливості, визначеним статтею 2 КАС, що є достатньою підставою для визнання його протиправним і скасування.
3.         Короткий зміст апеляційної скарги
3.1.         ВККС не погодилась із рішенням Касаційного адміністративного суду від 01.08.2024, подала апеляційну скаргу, у якій просить це рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
3.2.         Доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо підстав скасування оскарженого рішення, Комісія мотивує тим, що воно не відповідає таким вимогам закону, як законність й обґрунтованість, повнота та об`єктивність оцінки зібраних у справі доказів.
3.3.         ВККС зазначає, що рішення від 15.02.2024 № 176/дс-24 містить посилання й мотиви його ухвалення, обґрунтування підстав, з яких у Комісії виник обґрунтований сумнів у відповідності ОСОБА_1 критеріям, визначеним Законом України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) для кандидата на посаду судді, через що Комісія дійшла висновку про відмову в наданні їй рекомендації про призначення на таку посаду.
3.4.         ВККС звертає увагу, що Законом України від 09.12.2023 № 3511-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри» у конкурсі на зайняття вакантної посади судді місцевого суду запроваджено процедуру співбесіди Комісії з переможцем конкурсу, на якому обов`язковому обговоренню підлягають обставини щодо відповідності його критеріям доброчесності та професійної етики. Законом уповноважено Комісію саме під час проведення співбесіди з кандидатом на посаду судді оцінити його відповідність критеріям доброчесності та професійної етики, а у разі наявності обґрунтованого сумніву у відповідності кандидата цим критеріям - ухвалити вмотивоване рішення про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді. Оцінювання відповідності позивачки критерію доброчесності за ознаками, визначеними частиною дев`ятою статті 69 Закону № 1402-VIII, здійснювалося Комісією під час проведення співбесіди 15.02.2024. Членами ВККС з`ясовувалися питання щодо джерел отримання доходів, необхідних для забезпечення життєдіяльності позивачки, у тому числі її існування лише на доходи батьків, які є пенсіонерами, та про відсутність у неї починаючи з другої половини 2020 року будь-яких коштів на проживання. Однак ОСОБА_1 на співбесіді не надала будь-яких прийнятних пояснень щодо зазначених обставин, не спростувала обґрунтований сумнів Комісії щодо її відповідності критеріям, визначеним статтею 69 Закону № 1402-VIII, що стало підставою для ухвалення рішення Комісії від 15.02.2024 № 176/дс-24.
3.5.         Комісія вважає, що висновок Касаційного адміністративного суду, що ОСОБА_1 не була зобов`язана декларувати доходи чоловіка сестри (зятя), на утриманні якого, як вона стверджує, проживала в 2022 році, є помилковим. Посилаючись на примітку до статті 46 Закону України від 14.10.2014 № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон № 1700-VII) та на роз`яснення Національного агентства з питань запобігання корупції від 13.11.2023 № 4 щодо застосування окремих положень Закону № 1700-VII, ВККС зазначила, що членами сім`ї суб`єкта декларування, які не є його подружжям або неповнолітніми дітьми станом на останній день звітного періоду, вважаються особи, які спільно проживали із суб`єктом декларування сукупно протягом не менше 183 днів протягом року, що передує року подання декларації. У декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022 рік (розділ 2.2 «Інформація про членів сім`ї суб`єкта декларування») позивачка зазначила рідну сестру та чоловіка сестри. Під час співбесіди ОСОБА_1 пояснила, що проживала з ними однією сім`єю у 2022 році. Водночас незазначення нею як у декларації, так і під час співбесіди інформації про доходи членів родини унеможливило оцінку Комісією рівня життя кандидатки або членів її сім`ї як такого, що відповідає отриманим доходам.
3.6.         На переконання ВККС, суд першої інстанції вдався до перегляду мотивів прийнятого Комісією рішення щодо позивачки, здійснив їх виклад інакшим чином, наділивши їх іншим змістом, аніж зазначено в самому рішенні, що свідчить про втручання суду у здійснення Комісією дискреційних повноважень під час проведення конкурсних процедур.
3.7.         ВККС, крім того, вважає помилковим застосування судом першої інстанції у спірних правовідносинах норм Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням Комісії від 03.11.2016 № 143/зп-16 (далі - Положення), з огляду на те, що (як зазначає Комісія) вони не застосовуються до процедури добору на посаду судді місцевого суду та проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді місцевого суду.
4.         Позиція позивачки щодо апеляційної скарги ВККС
4.1.          ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу ВККС не погоджується з наведеними в ній доводами, стверджує, що вони не спростовують правильності висновків Касаційного адміністративного суду в рішенні від 01.08.2024 щодо підстав для задоволення позовних вимог, законності та обґрунтованості цього рішення.
4.2.         На переконання ОСОБА_1 , обов`язок обговорити з кандидатом питання його доброчесності та етичності, на який посилається ВККС у скарзі, не означає необхідності висловити на співбесіді щодо кожного кандидата хоч якийсь сумнів, аби тільки продемонструвати суспільству, що кандидатів ретельно відбирали. Кандидат не є обвинуваченим з обов`язком довести свою невинуватість. Закон зобов`язує ВККС лише зреагувати на те, що є дійсно сумнівним у плані моральності, етичності, доброчесності.
4.3.         До того ж вказує, що члени ВККС на співбесіді не з`ясовували у неї розмір пенсій, отриманих її батьками в 2020, 2021, 2022 роках, перерва з цього приводу у співбесіді не оголошувалася. Що ж до свого проживання в сім'ї своєї сестри в 2022 році, то воно не мало характеру проживання як члена сім`ї з усіма правами і обов`язками, оскільки вона проживала як особа, котра в час війни отримала тимчасовий прихисток, не маючи ніякого стосунку до майнових справ цієї сім`ї. 
5.         Рух апеляційної скарги
5.1.         Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 18.09.2024 відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ВККС, а ухвалою від 16.10.2024 призначила справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
6.           Обставини справи, установлені судом першої інстанції
6.1.         Рішенням ВККС від 03.04.2017 № 28/зп-17 було оголошено добір кандидатів на посаду судді місцевого суду з урахуванням 600 прогнозованих вакантних посад суддів місцевих судів.
6.2.         22.09.2017 Комісія прийняла рішення № 29/дс-17, яким кандидатів на посаду судді місцевого суду допустила до участі в доборі та складенні відбіркового іспиту як осіб, які не мають трирічного стажу роботи на посаді помічника судді, зокрема  ОСОБА_1 .
6.3.         ВККС рішенням від 06.12.2017 № 127/зп-17 визначила результати іспиту в межах процедури добору кандидатів на посаду судді місцевого суду, оголошеного ВККС 03.04.2017, та допустила до наступного етапу добору осіб, що успішно склали іспит, в тому числі позивачку.
6.4.         Рішенням Комісії від 26.07.2023 № 39/зп-23 затверджено результати кваліфікаційних іспитів зі спеціалізації місцевого загального суду, місцевого адміністративного суду, місцевого господарського суду, призначених рішенням ВККС від 24.06.2019 № 107/зп-19, а 14.09.2023 (рішення № 95/зп-23) було оголошено конкурс на зайняття 560 вакантних посад суддів місцевих судів для кандидатів, зарахованих до резервів.
6.5.          ОСОБА_1 звернулась до ВККС із заявою про допуск до участі в оголошеному конкурсі як особа, яка відповідає вимогам статті 69 Закону №  1402-VIII, перебуває в резерві на заміщення вакантних посад суддів та не займає суддівської посади.
6.6.         Рішенням ВККС від 01.12.2023 № 27/дс-23 ОСОБА_1 допущено до участі в оголошеному конкурсі.
6.7.         За рейтингом учасників конкурсу на посади суддів місцевих загальних судів, затвердженим рішенням Комісії від 19.12.2023 № 177/зп-23,  ОСОБА_1 зайняла найвищу позицію серед кандидатів на посаду судді Сквирського районного суду Київської області.
6.8.         15.02.2024 ВККС у складі тимчасової колегії провела співбесіду з ОСОБА_1 , за результатом якої було прийнято рішення № 176/дс-24 про відмову в наданні рекомендації Вищій раді правосуддя про її призначення на посаду судді Сквирського районного суду Київської області з тієї підстави, що є обставини, які викликають сумнів у її відповідності критеріям доброчесності.
6.9.         Рішення ВККС від 15.02.2024 № 176/дс-24 ґрунтується на таких встановлених обставинах і мотивах:
- дослідивши досьє кандидатки ОСОБА_1 , Комісія встановила, що її останнім місцем роботи є Семенівський відділ Менської місцевої прокуратури (звільнена 07.04.2017). Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ОСОБА_1 у 2017 році отримала дохід у розмірі 35 960 грн від Чернігівської обласної прокуратури, у 2018 році - 32 874 грн від Національної школи суддів України, у 2019 році - 41 632 грн від Національної школи суддів України та Чернігівського обласного центру зайнятості, у першій половині 2020 року - 4 708 грн від Чернігівського обласного центру зайнятості. Відомості про отриманий ОСОБА_1 дохід з другої половини 2020 року до листопада 2023 року в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків відсутні.
Комісія зазначила, що критично оцінює пояснення ОСОБА_1 про відсутність у неї починаючи з другої половини 2020 року будь-яких коштів на проживання, зазначивши, що для задоволення мінімальних фізіологічних, соціальних та культурних потреб будь-якій людині необхідно отримувати певний дохід, хоча б у розмірі прожиткового мінімуму. Існування ОСОБА_1 лише на доходи батьків, які є пенсіонерами, викликає в Комісії сумнів щодо щирості та правдивості її пояснень. Цей сумнів (як зазначено в рішенні) підкріплюється непослідовними та суперечливими поясненнями ОСОБА_1 щодо наявності в неї (чи її батьків) городу чи іншої земельної ділянки з огляду на відсутність відповідних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Комісія констатувала, що ОСОБА_1 не змогла надати будь-яких прийнятних пояснень щодо засобів свого існування протягом більше, ніж двох років;
- Комісія не знайшла слушними пояснення ОСОБА_1 стосовно її проживання у 2022 році в Італії за кошти чоловіка її сестри, зазначивши, що у її декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022 рік відсутня інформація про розмір отриманого ним доходу, кандидаткою не надано такої інформації й під час співбесіди.
6.10.      Зазначивши, що ОСОБА_1 під час співбесіди не надала переконливих пояснень стосовно відповідності рівня її життя задекларованим доходам, Комісія виснувала про наявність обґрунтованого сумніву у її відповідності критерію доброчесності. Згідно з висновком Комісії, суперечливий зміст та нечітка аргументація наданих ОСОБА_1 під час співбесіди пояснень не сприяли встановленню обставин щодо її відповідності цьому критерію, а навпаки, свідчать про недостатнє сприйняття позивачкою фундаментальних засад доброчесності.
7.         Норми права, які регулюють спірні правовідносини, та висновки Великої Палати Верховного Суду щодо їх застосування у цій справі
7.1.         Заслухавши суддю-доповідачку, дослідивши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
7.2.         Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
7.3.         За правилами частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
7.4.         Відповідно до частини другої статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.
7.5.         Спеціальним законом, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, є Закон № 1402-VIII (тут і надалі - у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення).
7.6.         Згідно із частиною першою статті 92 Закону № 1402-VIII ВККС є державним колегіальним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України.
7.7.         Повноваження ВККС визначені, зокрема, статтею 93 цього Закону, серед яких проведення добору кандидатів для призначення на посаду судді, у тому числі організація проведення щодо них спеціальної перевірки відповідно до закону та приймання кваліфікаційного іспиту; внесення до Вищої ради правосуддя рекомендації про призначення кандидата на посаду судді.
7.8.         Частиною першою статті 79-2 Закону № 1402-VIII визначено, що ВККС проводить конкурс на зайняття вакантних посад: суддів місцевого суду - на основі рейтингу кандидатів на посаду судді та суддів, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого суду відповідно до статті 82 цього Закону.
7.9.         Конкурс на зайняття вакантної посади судді полягає у визначенні переможця - учасника конкурсу, який має найвищу позицію за рейтингом (частина перша статті 79-4 цього Закону).
7.10.      Частиною першою статті 79-5 Закону № 1402-VIII встановлено, що після визначення переможця конкурсу Комісія на своєму засіданні проводить з ним співбесіду. 
7.11.      За результатами співбесіди Комісія ухвалює: 1) рішення про рекомендацію або про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді; 2) рішення про рекомендацію про переведення судді (якщо переможцем конкурсу на посаду судді місцевого суду став суддя).
7.12.      Комісія ухвалює вмотивоване рішення про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді у разі наявності обґрунтованого сумніву щодо його відповідності критеріям доброчесності чи професійної етики. У такому разі переможцем конкурсу визначається наступний у рейтингу кандидат (частини друга, третя цієї ж статті).
7.13.      Рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом (частина сьома статті 101 Закону № 1402-VIII).
7.14.      Згідно з положеннями статті 88 Закону № 1402-VIII суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС. Таке рішення може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання; 3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання; 4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
7.15.      Як уже було зазначено, ОСОБА_1 обґрунтовує позов доводами, що підстав для визнання її такою, що не відповідає критерію доброчесності, у Комісії не було.
7.16.      Відповідно до частини дев`ятої статті 69 Закону № 1402-VІІІ кандидат на посаду судді відповідає критерію доброчесності, якщо відсутні обґрунтовані сумніви у його незалежності, чесності, неупередженості, непідкупності, сумлінності, у дотриманні ним етичних норм, у його бездоганній поведінці у професійній діяльності та особистому житті, а також щодо законності джерел походження його майна, відповідності рівня життя кандидата на посаду судді або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата на посаду судді його попередньому статусу.
7.17.      Критерій доброчесності є надзвичайно важливим з огляду на те, яку роль відіграє судова влада у становленні правової держави. Саме доброчесність є ключовою категорією у формуванні морально-етичного образу суддів, запорукою формування довіри народу до суддів та судової влади в цілому.
7.18.      Доброчесність - це необхідна морально-етична складова діяльності судді, яка, серед іншого, визначає межу і спосіб його поведінки, що базується на принципах об`єктивного ставлення до сторін у справах та чесності у способі власного життя, виконанні своїх обов`язків та здійсненні правосуддя.
7.19.      За визначенням у Сучасному словнику з етики, доброчесність - позитивна моральна якість, зумовлена свідомістю і волею людини, яка є узагальненою стійкою характеристикою людини, її способу життя, вчинків; якість, що характеризує готовність і здатність особистості свідомо і неухильно орієнтуватись у своїй діяльності та поведінці на принципи добра і справедливості.
7.20.      Авторитет та довіра до судової влади формуються залежно від персонального складу судів, від осіб, які обіймають посади суддів та формують суддівський корпус. Саме тому важливо, щоб кандидат на посаду судді, як і суддя, не допускав будь-якої неналежної (недоброчесної, неетичної) поведінки як у професійній діяльності, так і в особистому житті, яка може поставити під сумнів відповідність кандидата критерію доброчесності, що негативно вплине на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з таким призначенням.
7.21.      Легітимна мета вимірювання доброчесності кандидата на посаду судді полягає у виявленні фактів свідомого порушення чи нехтування стандартами поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, допущення поведінки, що несумісна із званням судді або підриває авторитет правосуддя. Такий захід має забезпечити кадрову якість правосуддя з точки зору моралі й професійної етики.
7.22.      Повноваження Комісії щодо оцінки встановлених обставин, пов'язаних з особою кандидата, на предмет відповідності його критерію доброчесності є дискреційними. Рішення приймається за внутрішнім переконанням членів Комісії.
7.23.      Комісія, реалізуючи ці повноваження, повинна визначити, чи відповідає поведінка кандидата основоположним засадам регламентації поведінки судді, стандарти якої визначено, зокрема, у Бангалорських принципах поведінки суддів, схвалених Резолюцією економічної та соціальної ради ООН від 27.07.2006 № 2006/23, а також у Кодексі суддівської етики, затвердженому XI черговим з`їздом суддів України 22.02.2013.
7.24.      Члени Комісії, оцінюючи встановлені стосовно кандидата на посаду судді обставини, визначаються щодо їхньої відповідності суспільним уявленням про доброчесність на власний розсуд. Зважаючи на те, що доброчесність є морально-етичною, а не правовою категорією, поведінка кандидата оцінюється насамперед з морально-етичного погляду. Навіть правомірні та законні дії кандидата можуть оцінюватися як такі, що не узгоджуються з поняттям доброчесності, виходячи із загальноприйнятих уявлень про це поняття в контексті поведінки, коли йдеться про суддю.
7.25.      Велика Палата Верховного Суду (так само, як і в інших справах з таким предметом і підставами позову) підтверджує, що повноваження членів Комісії оцінювати певні факти як такі, що узгоджуються чи не узгоджуються з поняттям доброчесності, є виключними. Ніхто інший, окрім Комісії, не має повноважень оцінювати доброчесність кандидата на посаду судді.
7.26.      Разом з тим наділення ВККС свободою розсуду під час оцінки кандидата на посаду судді критеріям доброчесності не означає, що такий розсуд не має меж. У всякому випадку межа розсуду виключає свавільність дій та використання наданих повноважень не з легітимною метою, тобто не з метою, задля досягнення якої повноваження надані. Іншими словами, процедура оцінювання кандидата повинна бути правовою в контексті справедливості (fair procedure - справедлива процедура). У свою чергу правова процедура є складовою принципів законності та верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади.
7.27.      Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 під дискреційним слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.
7.28.      За змістом висновку Конституційного Суду України в Рішенні від 11.10.2018 № 7-р/2018 (справа № 1-123/2018(4892/17)) при визнанні за органом публічної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень має існувати механізм запобігання зловживанню ними.
7.29.      До такого механізму належить судовий контроль у разі оскарження особою рішення органу публічної влади до суду.
7.30.      Європейський суд з прав людини, досліджуючи межі дискреційних повноважень адміністративного органу, виснував, що суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості актів, які прийняті органом влади, однак все ж таки суди повинні проконтролювати, чи не є викладені в них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus), заяви № 32181/04 та № 35122/05, пункти 156, 157; у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria), заява № 38780/02, пункти 47-56; у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom), заява № 19178/91, пункт 44).
7.31.      Частиною третьою статті 79-5 Закону № 1402-VIII від ВККС прямо вимагається мотивувати рішення про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду суддів у разі обґрунтованого сумніву щодо його відповідності критеріям доброчесності чи професійної етики.
7.32.      Належна мотивація рішення ВККС (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень) дає можливість суду перевірити, як саме (за якими ознаками) відбувалася процедура оцінювання кандидатів на посаду судді в межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів і чи була дотримана процедура його прийняття. Обсяг і ступінь мотивації рішення залежить від конкретних обставин, які були предметом обговорення, але у будь-якому випадку має показувати, приміром, що доводи / пояснення кандидата на посаду судді взято до уваги і, що важливо, давати розуміння, чому і чим керувалася Комісія, коли оцінювала цього кандидата. Виняткової значимості обґрунтованість / вмотивованість рішення набуває тоді, коли йдеться про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді.
7.33.      Разом з тим в рішенні від 15.02.2024 № 176/дс-24 ВККС не зазначила конкретні факти, які б зі всією очевидністю породжували обґрунтований сумнів у відповідності рівня життя ОСОБА_1 задекларованим нею доходам. Комісія обмежилася обґрунтуванням підстави свого сумніву щодо цього тим, що критично оцінює пояснення ОСОБА_1 про відсутність у неї власного доходу з другої половини 2020 року та проживання в сім`ї батьків за їх рахунок. Такі пояснення кандидатки викликали у членів Комісії сумнів в їх щирості й правдивості з огляду на те, що батьки кандидатки є пенсіонерами, а для задоволення мінімальних фізіологічних, соціальних та культурних потреб будь-якій людині необхідно отримувати певний дохід, хоча б у розмірі прожиткового мінімуму.
7.34.      Натомість ОСОБА_1 зазначає, що сума пенсії її батьків за 2020 рік склала 87 386 грн, за 2021 рік - 98 789 грн, за січень - березень 2022 року - 26 203 грн і що в розрахунку на кожного з трьох членів сім`ї (разом з нею) розмір щомісячного доходу у ці періоди був вищий за прожитковий мінімум (2020 рік - 2 427 грн; прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць (далі - так само) з 01.12.2020 - 2 189 грн; 2021 рік -2 744 грн, прожитковий мінімум з 01.12.2021 - 2 393 грн; три місяці 2022 року - 2 911 грн; прожитковий мінімум з 1 січня - 2  393  грн). Позивачка стверджує, що такий рівень доходів її сім`ї був достатнім для проживання, враховуючи ощадливий спосіб життя. ВККС ані у відзиві на позовну заяву, ані в апеляційній скарзі не ставить під сумнів ці доводи позивачки, так само як і не заперечує, що під час співбесіди розмір пенсії її батьків не з`ясовувався та не порівнювався з прожитковим мінімумом. Доводи позивачки, що рівень доходів сім'ї не був нижчим за прожитковий мінімум, не суперечать положенням законів про Державний бюджет України на 2020, 2021, 2022 роки щодо розміру прожиткового мінімуму.
7.35.      Згідно із частиною першою статті 1 Закону України від 15.07.1999 № 966-XIV «Про прожитковий мінімум» (далі - Закон № 966-XIV) прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
7.36.      Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження (частина третя статті 4 Закону № 966-XIV).
7.37.      За змістом норм Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням ВККС від 03.11.2016 № 143/зп-16 (у редакції рішення ВККС від 13.02.2018 № 20/зп-18) (пункти 19, 20, 22, 23 розділу ІІІ) [Положення про порядок проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, затверджене рішенням ВККС від 02.11.2016 №141/зп-16, було доповнено близькими за змістом нормами рішення ВККС від 29.02.2024 № 72/зп-24], співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє та складається з таких етапів: оголошення доповіді за результатами дослідження досьє; надання судді (кандидату на посаду судді) можливості доповнити, уточнити чи спростувати оголошену в доповіді інформацію; послідовне обговорення з суддею (кандидатом на посаду судді) показників, оцінювання яких потребує уточнення, з метою прийняття остаточного рішення щодо підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді. Обговорення відбувається шляхом опитування судді (кандидата на посаду судді) доповідачем і членами Комісії та надання суддею (кандидатом на посаду судді) відповідей і пояснень. Під час співбесіди обов`язковому обговоренню з суддею (кандидатом) підлягають дані щодо його відповідності критеріям професійної етики та доброчесності.
7.38.      Суддя (кандидат на посаду судді), який проходить кваліфікаційне оцінювання, під час співбесіди має право надавати пояснення з питань, пов`язаних з проходженням іспиту, та інформації і документів, що містяться у його досьє, надавати коментарі, документи та інформацію за розділами досьє. Члени Комісії мають право ставити судді (кандидату на посаду судді) запитання щодо оголошених під час доповіді показників, самостійно знайомитися з досьє, ставити запитання доповідачу, порушувати перед Комісією питання, які виникли під час ознайомлення з досьє.
7.39.      Ціль співбесіди полягає у встановленні обставин, які необхідні (мають значення) для оцінювання кандидата на відповідність посаді судді. З`ясування обставин, на які посилається кандидат і від яких може залежати рішення про рекомендацію його на посаду, відповідає цілям співбесіди, а тому Комісія повинна вжити відповідні заходи задля цього, зокрема надати кандидату можливість підтвердити свої доводи щодо таких обставин, щоб виключити ймовірність ухвалення рішення на підставі помилкових фактів.
7.40.      Ураховуючи, що висновок Комісії щодо підстав для оцінки пояснень ОСОБА_1 про джерело та розмір доходів з другої половини 2020 року - три місяці 2022 року як сумнівних у правдивості обґрунтований тільки аргументом про життєву необхідність мати прожитковий мінімум, а доводи позивачки, що доходи її сім`ї у вказаний період були більшими, ніж прожитковий мінімум, в судовому процесі ВККС не спростовані, Велика Палата Верховного Суду відхиляє довід відповідача, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини щодо задекларованих позивачкою її та членів сім`ї доходів. 
7.41.      Велика Палата Верховного Суду погоджується, як з цілком справедливим, висновком суду першої інстанції, що позивачка до проведення співбесіди не могла знати, які документи чи інформацію їй потрібно надати для доповнення, спростування чи уточнення даних, що містяться в досьє, оскільки питання, які стосувалися відповідності рівня її життя та членів її сім`ї задекларованим нею доходам, їй були поставлені під час співбесіди. Водночас, маючи відповідні сумніви, Комісія не вжила заходів для всебічного та повного з`ясування обставин, які викликали такі сумніви, не надала позивачці можливості надати додаткові пояснення чи документи, що призвело до передчасного висновку про неправдивість задекларованих нею даних про свої доходи.
7.42.      Підставою для відмови кандидату на посаду судді в наданні відповідної рекомендації можуть бути не просто сумніви членів Комісії у доброчесності кандидата, а обґрунтовані сумніви, тобто такі, які ґрунтуються не на припущеннях, а на оцінці фактичних даних, і які спростовували б доводи кандидата або вказували б на їх суперечність або алогічність (беззмістовність).
7.43.      Що ж до поставленого ВККС позивачці у провину факту незазначення у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022 рік інформації про розмір доходу чоловіка її сестри (зятя), то із цим також не можна погодитися з огляду на те, що в судовому процесі не були спростовані пояснення позивачки щодо обставин її проживання в сім'ї сестри, зокрема те, що її проживання не мало характеру сімейних відносин і що вона не була обізнана про доходи зятя.
7.44.      Відповідно до положень статті 1, абзацу першого частини третьої статті 45 Закону України від 14.10.2014 № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон № 1700-VII) особа, яка претендує на зайняття посади судді, подає в установленому цим Законом порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік. 
Частиною першою статті 46 Закону № 1700-VII визначено, які відомості зазначаються у декларації.
7.45.      Докази у справі підтверджують, що ОСОБА_1 у декларації за 2022 рік зазначила членів сім`ї: сестру - ОСОБА_2 ; чоловіка сестри - ОСОБА_3 , з якими вона проживала в Італії з квітня 2022 року (матеріали особової справи ОСОБА_1 , а. с. 217, 218). При цьому в розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» ОСОБА_1 вказала, що ОСОБА_3 отримує доходи від зайняття незалежною професійною діяльністю, інформацію про розмір його доходів він не надав; а в розділі 12.1 «Банківські та інші фінансові установи, у тому числі за кордоном, у яких у суб`єкта декларування або членів його сім`ї відкриті рахунки або зберігаються кошти, інше майно» не зазначила його номер рахунка, індивідуального банківського сейфу (комірки). ОСОБА_1 пояснює обмеженість зазначених нею даних щодо чоловіка сестри його відмовою надати їй відповідну інформацію.
7.46.      Враховуючи, що своє проживання в сім`ї сестри позивачка пояснює як тимчасове через війну в Україні, її доводи про відмову ОСОБА_3 , який є громадянином Італії, надавати про себе відповідну інформацію, є цілком логічними. У зв`язку із цим незазначення ОСОБА_1 в декларації розміру доходу ОСОБА_3 та інформації щодо його банківського рахунку не повинно ставитись їй у провину при оцінці її на відповідність критерію доброчесності, оскільки не мають ваги того чинника, який би давав підстави для обґрунтованого сумніву в тому, що її пояснення неправдиві.
7.47.      Велика Палата Верховного Суду наголошує, що одним із завдань адміністративного судочинства є перевірка реалізації суб`єктами владних повноважень їхніх дискреційних повноважень, зокрема за критеріями обґрунтованості, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
7.48.      При цьому вимога щодо обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень означає, що таке рішення повинне прийматися з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття. Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так й інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього суб`єкт владних повноважень має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків. Несприятливе для особи рішення повинне бути вмотивованим.
7.49.      Отже, в обсязі встановлених у цій справі обставин у зіставленні з правовим регулюванням спірних правовідносин Велика Палата Верховного Суду висновує, що оскаржуване рішення ВККС не відповідає критеріям обґрунтованості, визначеним статтею 2 КАС, що є достатньою підставою для визнання його протиправним і скасування.
7.50.      Доводи ВККС стосовно того, що оскаржуване рішення містить посилання й мотиви його ухвалення, обґрунтування підстав, за наявності яких у Комісії виник обґрунтований сумнів у відповідності позивачки критеріям, визначеним Законом № 1402-VIII, з яких Комісія дійшла висновків про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді, спростовуються аргументами, наведеними вище.
7.51.      Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
7.52.      Підсумовуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно застосував наведені вище норми матеріального права до встановлених у справі обставин та обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_1 та скасував рішення ВККС від 15.02.2024 № 176/дс-24. Рішення Касаційного адміністративного суду від 01.08.2024 відповідає вимогам статті 242 КАС щодо законності та обґрунтованості судового рішення, а доводи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції в цьому рішенні, не містять підстав для його зміни чи скасування.
8.         Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
8.1.         Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
8.2.         На підставі частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
8.3.         Оскільки Касаційний адміністративний суд розглянув справу з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у рішенні висновків, апеляційна скарга Комісії задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 266, 308, 311, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України залишити без задоволення.
Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01.08.2024 у справі № 990/74/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідачка                                                                                         Є. А. Усенко
Судді:                                                О. О. Банасько                                      О. В. Кривенда
                                                            О. Л. Булейко                                         М. В. Мазур
            Ю. Л. Власов                                          С. Ю. Мартєв
                                                            І. А. Воробйова                                      К. М. Пільков
                                                            М. І. Гриців                                             С. О. Погрібний
                                                            О. А. Губська                                         О. В. Ступак
                                                            Ж. М. Єленіна                                        І. В. Ткач
                                                            Л. Ю. Кишакевич                                  О. С. Ткачук
                                                            В. В. Король                                           В. Ю. Уркевич
                                                                                                                               Н. В. Шевцова