ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

04 лютого 2025 року 	м. Дніпро	справа № 184/1252/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Баранник Н.П.,     
  
                    розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2024 р. (суддя Томаш В.І.) в адміністративній справі №184/1252/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

                     ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд скасувати постанову серії ЕНА № 2341511 від 08.06.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 122 КУпАП.
                    В обґрунтування позовної вимоги вказувалось на відсутність складу та доказів правопорушення, за яке спірною постановою до позивача накладено штраф.
                    Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2024 р. позовні вимоги задоволено.
                    У поданій апеляційній скарзі відповідач Департамент патрульної поліції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.
                    В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказує на те, що судом першої інстанції безпідставно поставлено під сумнів достовірність показів приладу  TruCam 008358, який використовується патрульними поліцейськими на законних підставах. Відсутність дорожнього знаку "5.70" не звільняє водіїв від обов`язку дотримуватись дозволеного швидкісного режиму. 
                 У письмовому відзиві на  апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обгрунтоване.   
          Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження наявними у справі матеріалами у відповідності до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України. Обґрунтування обраного апеляційним судом виду провадження наведено  в ухвалі суду від 14 січня 2024 р.
          Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.
          Судом першої інстанції встановлено, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серія ЕНА № 2341511 від 08.06.2024 року, позивач ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності, згідно положень ч. 4 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.
          Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів порушення позивачем, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності. Також, суд поставив під сумнів точність вимірів, здійснених лазерним вимірювачем.
          Щодо доказів скоєння позивачем правопорушення.
          Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 72 Кодексу адміністративного судочинства України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 73 Кодексу адміністративного судочинства України). Речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїм існуванням, своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи (Стаття 96 Кодексу адміністративного судочинства України). Крім того, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет) (стаття 99 Кодексу адміністративного судочинства України).
          Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) також визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
          При розгляді апеляційної скарги колегією суддів встановлено, що згідно змісту спірної постанови, 08.06.2024, 09:53 год. у місті Дніпро, вулиця Сонячна Набережна (Малиновського), 144 водій ОСОБА_1 , керуючи ТЗ марки «KIA CERATO», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухався у населеному пункті зі швидкістю 104 км/год, чим перевищив встановлені обмеження руху більше на 54 км/год. Швидкість  вимірювалась лазерним приладом TruCam 0083581. Порушив п.п. 12.4 ПДР, ст. 122 ч. 4 КУпАП (а.с.4).
          Відповідачем до суду першої інстанції на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності надано DVD-R з відеозаписом лазерного вимірювача швидкості TruCamLTI 20/20 № ТС008358, який має свідоцтво про повірку № 22-01/29279, чинне до 07 листопада 2024 р., а також сертифікат перевірки, сертифікат відповідності, експертний висновок (а.с.35-39).
          Розділом 12 Правил дорожнього руху (ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, врегульовано питання швидкості руху. Відповідно до пункту 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
          Відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину встановлена частиною 4 статті 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
          Колегія суддів звертає увагу, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом на швидкості 104 км/год. при дозволеній швидкості у 50 км/год. Рухаючись більш ніж із подвійним перевищенням дозволеної швидкості, він грубо порушив Правила дорожнього руху, наражаючи інших учасників дорожнього руху на небезпеку. Колегія суддів вважає, що саме здійснення працівниками патрульної поліції належного контролю на дорогах країни запобігає настанню негативних наслідків неправомірної поведінки водіїв.
          Натомість, суд першої інстанції відхилив відеозапис, наданий відповідачем, погодившись із доводами позивача про те, що вимірювання приладом TruCam, який не зафіксовано стаціонарно, може дати похибку внаслідок його вібрації, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку.
          Верховний Суд у постанові від 19 травня 2020 р. у справі № 2а-8336/1370 вказав на те, що, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суди повинні належним чином мотивувати свої висновки та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
          Відтак, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставним відхилення судом першої інстанції наведеного вище доказу. Висновок суду про "можливу похибку" вимірювання ґрунтується виключно на припущеннях позивача та суду, які не підтверджені  належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.
          Крім того, за приписами статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень. Технічні прилади та технічні засоби, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель. Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.
          За даними ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" лазерний вимірювач ТruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму, вимірювач ТruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі.

      Отже, виміри, які здійснені патрульними поліцейськими сертифікованим лазерним вимірювачем ТruCam, вважаються достовірними до тих пір, поки вони не будуть спростовані доказами у встановленому Кодексом адміністративного судочинства України порядку.
          Щодо висновку суду першої інстанції про відсутність дорожнього знаку 5.70 "фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху".
          Колегія суддів звертає увагу, що за Правилами дорожнього руху (в редакції станом час виникнення спірних правовідносин), дорожній знак "5.70" - це “Зміна схеми руху”. Позначає, що за цим знаком тимчасово або постійно змінено схему руху та (або) встановлено нові дорожні знаки. Застосовується протягом не менш як трьох місяців у разі зміни руху на постійній основі, а також протягом необхідного проміжку часу у разі зміни руху на тимчасовій основі та встановлюється не менш як за 100 м до першого тимчасового знака.
          Суд першої інстанції прийняв доводи позивача, які викладені у позовній заяві, у тому числі щодо відсутності дорожнього знаку "5.70", без здійснення їх перевірки.
          Натомість, про автоматичну відеофіксацію порушень Правил дорожнього руху попереджає дорожній знак "5.76", який позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.   
          Колегія суддів наполягає на тому, що водій зобов`язаний неухильно дотримуватись швидкісного режиму в населених пунктах, незважаючи на можливе здійснення контролю його руху працівниками патрульної поліції. 
          Щодо висновку суду першої інстанції про порушення працівниками поліції процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.
          Відповідно до частини 1 статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, у тому числі, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою статті 122 Кодексу. Частиною 2 зазначеної статті КУпАП визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
          Відповідно до частини 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
           Порушенням процедури розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності суд першої інстанції визнав ту обставину, що патрульні поліцейські не задовольнили клопотання позивача про перенесення розгляду справи з метою залучення адвоката.
          Колегія суддів дослідила відеозапис подій і встановила, що клопотання ОСОБА_1 було розглянуто та запропоновано викликати адвоката на місце зупинення транспортного засобу позивача. При розгляді справи йому були роз`яснені права особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, повідомлено про фактичні та юридичні підстави застосування штрафу.
          Висновок суду першої інстанції про те, що інспектор  не відреагувала на клопотання позивача спростований зазначеним доказом. Крім того, позивач не належить до категорії суб`єктів права на безоплатну вторинну правничу допомогу, перелік яких наведений у статті 4 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу», тому у працівників поліції відсутній обов`язок щодо забезпечення правової допомоги.
          Застосувавши правовий висновок Верховного Суду у постанові  від 18.02.2020 у справі №524/9827/16-а, суд першої інстанції не врахував відмінність обставин. Так, у справі №524/9827/16-а інспектором не було вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги. Натомість, у справі №184/1252/24 інспектор поліції запропонувала Корнілкіну Г.Є. викликати адвоката і здійснювати розгляд справи за його участі.

          Надані відповідачем до суду першої інстанції докази порушення ОСОБА_1 п. 12.4 Правил дорожнього руху свідчать про правомірне притягнення його до адміністративної відповідальності, тому спірна постанова скасуванню не підлягає. 
          Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне тлумачення норм матеріального права, що призвели до ухвалення незаконного рішення, є підставою для його скасування, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового рішення у справі.
          Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                  П О С Т А Н О В И В :

                    Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити.
          Рішення   Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2024 р.  в адміністративній справі №184/1252/24  - скасувати та ухвалити нове рішення.
                    У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови серії ЕНА № 2341511 від 08.06.2024  про накладення адміністративного стягнення - відмовити.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 04 лютого 2025 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, відповідно до частини 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник