КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 березня 2025 року місто Київ
Справа №760/4750/24
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5348/2025
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача                            Желепи О.В.,
суддів:                                      Мазурик О.Ф., Сушко Л.П.
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду Київської області від 12 листопада 2024 року (у складі суддіЗуєвич Л.Л., дата складення повного тексту відсутня)
            у справі за позовомтовариства з обмеженоювідповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягненнязаборгованості за кредитним договором, 
 
ВСТАНОВИВ
 
У  лютому 2024 року  ТОВ«Укр Кредит Фінанс»  звернувся з ищеназваним позовом ОСОБА_2 .
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 04 вересня 2022 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту https://creditkasa.com.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1082-8149.
Зазначається, що позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор A866, для підписання кредитного договору 1082-8149 від 04 вересня 2022 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів.
Зауважується, що відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 16 800,00 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; знижена % ставка - 2,50 % в день; стандартна % ставка - 3,00 % в день;
У позові стверджується, що без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на вебсайт кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір між позивачем та відповідачкою не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачці.
Акцентується, що кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, а відповідачка підтвердила виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти відповідачка не скористалася своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання нею грошових коштів.
Позивачем звертається увага на те, що відповідачка в загальній кількості 10 разів оформлювала кредитні відносини з позивачем, попередні кредитні договори були погашені, що, на думку позивача, додатково доводить обізнаність відповідачки з процедурою оформлення та виконання кредитного договору.
Як наголошується у позові, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 82 824,00 грн за умови погашення решти заборгованості за кредитним договором розмірі 84 000,00 грн, з яких: 16 800,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 67 200,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами.
Рішенням Солом`янського районного суду Київської області від 12 листопада 2024 рокупозовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс»
- 84 000,00 грн (вісімдесят чотири тисячі) заборгованості за кредитним договором № 1082-8149 від 04 вересня 2022 року;
- 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) судового збору за подання позову. 
Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Солом`янського районного суду Київської області від 12 листопада 2024 рокуі ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ«Укр Кредит Фінанс» в повному обсязі.
Скарга мотивована тим, що судом розглянуто справу без участі відповідачки, чим позбавило її прав передбачених ч. 2,3,6 ст. 43 ЦПК України та вважає, що суд не вжив всі можливі та допустимі заходи щодо повідомлення відповідачки про дату,час та місце судового засідання.
Вказує, що отримавши кредит  у розмірі 16 800 грн 04 вересня 2022 року, останнім календарним днем першого базового періоду є 17 вересня 2022 року, відтак нараховані проценти за користування кредитом становитимуть 5 880 грн, а до сплати підлягатиме 22 680 грн.
Зазначає, що з умов Договору та Паспорту кредиту Кредитодавець взяв на себе зобов`язання нарахувати визначені договором відсотки лише протягом 14 календарних днів. А в подальшому, після спливу 14 денного строку, зазначені відсотки є нічим іншим як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, тобто неустойкою.
Вважає, що суд першої інстанції прийшов до неправильних висновків щодо стягнення заборгованості з відповідачки у розмірі 84 000 грн, що складається з: 16 800 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 67 200 грн - заборгованість за нарахованими процентами.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТОВ«Укр Кредит Фінанс»  вказує, що рішення є законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 84 000 грн.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргане підлягає задоволенню з таких підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно зі ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував тим, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження та відповідачкою не спростовані, суд дійшов до висновку, про задоволення позову в межах заявлених позивачем позовних вимог та стягнення з відповідачки суми, яка становить 84 000,00 грн, що складається: 16 800,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 67 200,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами, а також дійшов висновку, щосторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідачка у межах строку кредитування за користування кредитними коштами.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 04 вересня 2022 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.ua) укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1082-8149.
Даний договір, підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А866.
Кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором (п. 2.2 Договору).
За умовами вказаного Договору для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом кредитодавець рекомендує позичальнику здійснити повне погашення не пізніше першого базового періоду строку кредитування, згідно наступного розрахунку: останній календарний день першого базового періоду 17 вересня 2022 року; сума кредиту 16 800,00 грн; нараховані проценти за користування кредитом 5 880,00 грн; загальна сума до сплати: 22 680,00 грн (п. 2.3 Договору).
Відповідно до п. 2.4 такого Договору, мета отримання кредиту, тобто мета відкриття кредитної лінії: для задоволення особистих потреб позичальника.
Згідно з п. 3.1. Договору цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п. 4.1 Договору розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту 16 800,00 грн. Дата надання/видачі кредиту: 04 вересня 2022 року.
Кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1. цього Договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Ініціювання безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п.4.1. цього договору, здійснюється кредитодавцем безпосередньо після укладення сторонами цього договору та надіслання позичальнику примірнику договору та додатків до нього у вигляді електронного документа. Кредит вважається наданим позичальнику з моменту списання грошових коштів з банківського рахунку кредитодавця за належними реквізитами для їх наступного зарахування на електронний платіжний засіб, зазначений позичальником при оформленні кредиту (п. 4.2 Договору).
У п. 4.3 Договору сторони погодили, що плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту. Тип процентної ставки за користуванням кредитом - фіксована. Процентна ставка за користуванням кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом, однак позичальнику на умовах, вказаних у даному договорі (програма лояльності), може надаватися можливість скористатися кредитом за пільговою та/або зниженою ставкою. Надані клієнту в межах програми лояльності ставки діють і залишаються незмінними протягом усього періоду дії пропозиції в межах програми лояльності за умови дотримання клієнтом усіх умов відповідної програми лояльності.
Базовий період складає 14 календарних днів. Перебіг першого базового періоду починається з дати надання/видачі кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду. Перебіг кожного наступного базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього базового період. Перебіг останнього базового періоду закінчується в останній день строку дії цього договору (п. 4.4 Договору).
Відповідно до п. 4.5 Договору, сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше останнього дня кожного базового періоду.
Пунктом 4.6 Договору визначено, що нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за наступною ставкою:
Стандартна процентна ставка становить 3,00% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього Договору, за виключення строку використання права користування Кредитом за зниженою та/або пільговою ставкою).
Пільгова процентна ставка становить 2,50% за кожен день користування Кредитом протягом першого базового періоду, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування Кредитом та є заохоченням позичальника спробувати скористатися послугами кредитодавця. Якщо вказаний в цьому абзаці п. 4.6 Договору розмір пільгової процентної ставки дорівнює 0,01%, зазначене означає, що позичальнику протягом першого базового періоду надана можливість сплати процентів за користуванням Кредитом за пільгової процентною ставкою. Якщо вказаний в цьому абзаці п. 4.6 договору розмір пільгової процентної ставки дорівнює 2,50%, зазначене означає, що можливість сплати процентів за користуванням Кредитом за пільгової процентною ставкою цим договором не передбачена (не була надана позичальнику).
Знижена процентна ставка становить 2,50% за кожен день користування Кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору. Якщо вказаний в цьому абзаці п. 4.6 Договору розмір зниженої процентної ставки дорівнює 0,01%, зазначене означає, що розмір зниженої процентної ставки дорівнює розміру пільгової процентної ставки, тобто можливість сплати процентів за пільговою процентною ставкою фактично надається впродовж усього строку кредитування.
Відповідно до п. 4.8 Договору строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення кредиту 01 липня 2023 року.
Згідно з п. 8.5 Договору, у разі прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом на строк понад один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за весь строк фактичного користування кредитом до настання дати закінчення строку кредитування, визначеного п. 4.8 цього Договору.
Одночасно з підписанням зазначеного кредитного договору ОСОБА_1 , з використанням для його електронного підписання одноразового ідентифікатора А866, також були підписані Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) ТОВ «Укр Кредит Фінанс», Паспорт споживчого кредиту та Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживачів та реальної річної процентної ставки за згаданим договором.
Як вбачається з матеріалів справи, 04 вересня 2022 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» було перераховано ОСОБА_1 на платіжну картку № НОМЕР_1 кошти в сумі 16 800,00 грн за договором № 1082-8149 від 04 вересня 2022 року, платіж № 2074047612, що підтверджується довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» від 04 вересня 2022 року (а.с. 27).
За змістом довідки про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме на надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, по договору № 1082-8149 від 04 вересня 2022 року, сума видачі кредиту - 16 800,00 грн, позичальник - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , станом на 23 січня 2024 року обліковується заборгованість, яка становить 166 824,00 грн, що складається: 16 800,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 150 024,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами (а.с. 57-61). При цьому, як вбачається зі справи за період з 04 вересня 2022 року по 17 вересня 2022 року відсотки нараховувались за зниженою процентною ставкою - 2,5 % в день, з 18 вересня 2022 року по 30 червня 2023 року - нараховано відсотки за стандартною процентною ставкою 3 % в день, як це погоджено сторонами у договорі № 1082-8149 від 04 вересня 2022 року.
На підтвердження позовних вимог позивачем також до матеріалів позовної заяви долучено лист АТ «Приват Банк» (а.с. 47-56), зі змісту якого вбачається що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» 04 вересня 2022 року перераховано грошові кошти у розмірі 16 800,00 грн на картковий рахунок № НОМЕР_1 на підставі договору № 1082-8149 (а.с. 52).
До позовної заяви також долучено копії: свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «Укр Кредит Фінанс» від 16 січня 2018 року (а.с. 69); виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань щодо ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (а.с. 62-63).
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За правилом ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
За змістом ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Свобода договору, як одна з принципових засад цивільного законодавства, є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Водночас сторони не можуть врегулювати свої відносини (визначити взаємні права та обов`язки) у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 3 ЦК України, які обмежують свободу договору (справедливість, добросовісність, розумність). Домовленість сторін договору про врегулювання своїх відносин всупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення (див. постанову Верховного Суду від 27.02.2024 у справі № 916/2239/22).
Особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки (див. постанову Верховного Суду від 11.01.2024 у справі № 916/1247/23).
Згідно з ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19; від 16.12.2020 у справі № 561/77/19 та від 22.11.2021 у справі № 234/7719/20.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом ч.ч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було підписано шляхом накладення електронного цифрового підпису позичальника шляхом введення одноразового ідентифікатора.
Отже, між сторонами було укладено кредитний договір, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.
При цьому, суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку оспорювався чи визнавався недійсним.
З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20).
Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» вказувавна те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частинами першою, другою , третьою статті 83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Як встановлено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15, провадження № 61-8803св22).
При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 № 913/618/21, справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач.
З наявних матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» свої зобов`язання за договором виконало, надало відповідачцікредитні кошти у розмірі 16 800,00 грн, станом на 23січня 2024 року обліковується заборгованість, яка становить 166 824,00 грн, що складається: 16 800,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 150 024,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами.
Відповідачка доводів позивача про розмір такої заборгованості не спростувала, контррозрахунку заборгованості як до суду першої інстанції так і до Київського апеляційного суду не зробила, доказів її сплати не подала, як доказів і неотримання кредитних коштів, а отже не вчинилажодних дій на спростування правильність нарахованої суми боргу.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження та відповідачкою не спростовані та дійшов про задоволення позову в межах заявлених позивачем позовних вимог та стягнення з відповідачки яка становить 84 000,00 грн, що складається: 16 800,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 67 200,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що з умов Договору та Паспорту кредиту Кредитодавець взяв на себе зобов`язання нарахувати визначені договором відсотки лише протягом 14 календарних днів. А в подальшому, після спливу 14 денного строку, зазначені відсотки є нічим іншим як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, тобто неустойкою виходячи з наступного.
Відповідно до Паспорту споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, затвердженого наказом ТОВ «Укр Кредит Фінанс» № 44-П від 25 серпня 2022 року, який разом з кредитним договором складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови, зазначено, що стандартна ставка - 3,0% в день; Знижена ставка - 2,5% в день. Строк кредитування - 300 календарних днів, Базовий період сплати відсотків - 14 календарних днів. Також зазначено тип процентної ставки - фіксована.
Крім того, вбачається, що у Паспорті споживчого кредиту, який також був підписаний відповідачкою, шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, зазначено, що споживач підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних умов кредитування.
Тобто, сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідачкау межах строку кредитування за користування кредитними коштами.
Також Київський апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом розглянуто справу без участі відповідачки, чим позбавило її прав передбачених ч. 2,3,6 ст. 43 ЦПК України та вважає, що суд не вжив всі можливі та допустимі заходи щодо повідомлення відповідачки про дату,час та місце судового засідання, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідачки.
Як вбачається з довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА, відповідачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 03 червня 2014 року по т.ч., зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 78).
За змістом ч.ч. 6, 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка …> надсилається …> разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням …> за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його.
Згідно з п. 5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його.
За змістом п. 4 вказаного Порядку особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Судова кореспонденція є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).
Київський апеляційний суд звертає увагу відповідачки, що суд першої інстанції направляв на зареєстровану адресу відповідачки копію ухвали про відкриття провадження. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.
Відповідачка кореспонденцію суду не отримала, а лист повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 88).
Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідачки, суд 01 липня 2024 року зробив оголошення для відповідача про розгляд даної справи на офіційному сайті судової влади (а.с. 89-90; https://sl.ki.court.gov.ua/sud2609/gromadyanam/111/1630448/).
Крім того, з метою повідомлення відповідачкипро дане судове провадження судом було направлено ухвалу про відкриття провадження у даній справі на електронну пошту відповідачки, вказану у позові та договорі, на підставі якого ставиться питання про стягнення грошових коштів (а.с. 25, 87). Вказаний документ доставлено до відповідної електронної скриньки 19 квітня 2024року (а.с. 87).
Також, суд першої інстанції намагався повідомити відповідачку про дане судове провадження шляхом телефонограми на номер телефона, вказаний у позові, проте абонент знаходився поза зоною досяжності (а.с. 86).
Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.
Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.
Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 108, 109 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.
Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.
Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена.
Колегія суддів звертає увагу, що подаючи апеляційну скаргу, відповідачка ОСОБА_1 вказала ідентичну адресу реєстрації, яка була зазначені і в позовній заяві і у відомостях про зареєстроване місце проживання особи, а саме: АДРЕСА_1 .
Зважаючи на те, що відповідачка належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання, шляхом оголошення через сайт судової влади, а також шляхом направлення ухвали від 04березня 2024 року на електронну пошту відповідачки, вказану у договорі, на підставі якого ставиться питання про стягнення грошових коштів), незалежно від того чи отрималавідповідачка адресовану йому кореспонденцію, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідачкидотримано і справу може бути розглянуто по суті.
Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.
При цьому, враховуючи той факт, що за наслідками апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції не було ухвалено судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, то колегія суддів не вбачає підстав для покладення на позивача понесених відповідачем судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.  
На підставі викладеного та керуючись ст. 255, 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,             
ПОСТАНОВИВ
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду Київської області від 12 листопада 2024 року- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                             О.В. Желепа
 
Судді  
                                                                                                    О.Ф. Мазурик

                                                                                                     Л.П. Сушко