ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 січня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/1317/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року (суддя Маковська О.В.) в справі № 160/1317/24 за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (далі – ГУ ДПС) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі 22 916,67 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 позов задоволено.
Стягнуто податковий борг з платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 до бюджету в сумі 22 916,67 грн. 
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Доводи апелянта наступні:
1) позивачем не отримувались податкові повідомлення-рішення, адже з січня по вересень 2018 року він проживав у м. Києві, йому не повідомлялось про існування податкової заборгованості; про існування податкового повідомлення-рішення він дізнався тальки 24 лютого 2024 року після ознайомлення з матеріалами цієї справи; 
2) позивачем не надано доказів правомірності визначення позивачу податкового зобов`язання із транспортного податку;
3) судом першої інстанції не взято до уваги доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що в інтегрованих картках платника податків обліковується податковий борг на загальну суму 22 916,67 грн, а саме: заборгованість по транспортному податку з фізичних осіб, яка виникла в результаті несплати у встановлені терміни сум грошових зобов`язань згідно з податковим повідомленням-рішенням від 17.01.2018 №2-13, яким відповідачу визначено грошове зобов`язання з транспортного податку.
Дане податкове повідомлення-рішення направлено на зареєстровану адресу відповідача ( АДРЕСА_1 ), проте на адресу контролюючого органу повернувся конверт з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».
Місце реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується листом відділу формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 06.12.2023 №2831.
Відповідачем дане податкове повідомлення-рішення не оскаржувалось, про що зазначає останній у відзиві на позовну заяву.
У зв`язку з несплатою податкових зобов`язань контролюючим органом сформовано податкову вимогу форми «Ф» від 29.05.2018 №61252-17/62 про наявність податкового боргу в розмірі 22916,67 грн, яку направлено на адресу відповідача. Проте на адресу контролюючого органу повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Доказів добровільного погашення відповідачем податкового боргу матеріали справи не містять.
Врахувавши, що сума визначеного податкового зобов`язання є узгодженою, відповідачем не надано доказів сплати заборгованості, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову.
Суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку як фізична особа - платник податку. 
Станом на час звернення до суду відповідач має податковий борг у загальному розмірі 22916,67 грн із транспортного податку, який виник внаслідок несплати у встановлені терміни податкових зобов`язань, визначених податковим повідомленням-рішенням від 17 січня 2018 року № 2-13.
ГУ ДПС 06 жовтня 2021 сформована податкова вимога форми «Ф» № 61252-17/62 від 29 травня 2018 року на суму 22 916,67 грн, яка направлена відповідачу засобами поштового зв`язку за податковою адресою відповідача ( АДРЕСА_1 ), поштове відправлення повернуто відправнику за закінченням терміну зберігання.
Доказів погашення відповідачем податкового боргу матеріали справи не містять.
Спірним в цій справі є питання наявності податкового боргу.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Статтею 67 Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з пунктами 95.1, 95.2 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно з пунктом 59.5 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.
Несплачені суми податкових зобов`язань набули статусу податкового боргу, який стягується з платника податків в судовому порядку.  
Стосовно питання узгодження суми податкових зобов`язань, визначених контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями, відповідно, набуття такими сумами статусу податкового боргу суд зазначає таке.
Судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення № 2-13 від 17 січня 2018 року надіслане відповідачу засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням за адресою: АДРЕСА_1 , поштове відправлення не вручено адресату та повернуто поштовим відділенням із відміткою про невручення (за закінченням терміну зберігання).
Відтак, матеріали справи містять належні докази направлення відповідачу як платнику податків за його податковою адресою податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги. Проте рекомендовані відправлення повернуті контролюючому органу із відміткою відділення зв`язку «за закінченням терміну зберігання».
Статтею 56 ПК України встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до пункту 58.2 статті 58 ПК України форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Пунктом 58.3 статті 58 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. 
Згідно з пунктом 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). 
Відповідно до пункту 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Аналогічні приписи містить Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року № 1204 (у редакції наказу від 31 грудня 2020 року № 846), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за №124/28254.
Оскільки податкове повідомлення-рішення направлено платнику податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення за податковою адресою відповідача, а поштове відправлення повернуте з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання», тобто контролюючим органом дотримано приведений порядок, тому податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податку.
Враховуючи, що податкове повідомлення-рішення не оскаржене відповідачем у строк, встановлений ПК України, податкові зобов`язання, визначені цим податковим повідомленням-рішенням, є узгодженими. 
Суд зауважує, що доводи апелянта стосовно протиправності визначення податкового зобов`язання податковим повідомленням-рішенням є неприйнятними.
Верховним Судом в постанові від 15 червня 2023 року в справі № 160/13436/22 сформульовано правовий висновок, який полягає у наступному. 
Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.
У межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань.
Оцінка податкового правопорушення, встановленого, зокрема, за результатами податкової перевірки відповідача, на підставі якої контролюючим органом прийнятий акт індивідуальної дії, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження такого акту індивідуальної дії, зокрема податкового повідомлення-рішення.
У спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, зокрема і самостійно визначеного платником податку, протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №817/4186/13-а, від 21 серпня 2019 року у справі №2340/4023/18, від 05 березня 2020 року у справі №804/8630/16, від 12 липня 2022 року у справі №160/7345/20 та інших.
При цьому колегія суддів наголошує, що межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань, що визначені (нараховані) платнику податковим повідомленням - рішенням, аналогічно суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати і оцінку правильності нарахування пені. Правомірність та правильність такого нарахування має здійснюватися судом також у провадженні саме за позовом платника податків про оскарження дій контролюючого органу з нарахування пені, або у межах справи про стягнення податкового боргу, де заявлено зустрічний позов.
Суд звертає увагу, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом та підставами заявлених позивачем вимог. Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, та в межах позовних вимог.
Застосовуючи приведений висновок Верховного Суду до спірних в цій справі правовідносин, суд зазначає, що відповідач, заперечуючи проти позову, не оскаржив податкове повідомлення-рішення, а в межах справи, предметом доказування в якій є стягнення податкового боргу, суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань, що визначені (нараховані) платнику податковими повідомленнями-рішеннями.
З урахуванням вищевказаного правового регулювання спірних правовідносин та встановлених обставин у справі, зокрема, що за відповідачем обліковується податковий борг, наявність якого та його розмір відповідачем не спростовано, а докази оскарження податкового боргу в цій сумі суду не надано, як й не надано доказів сплати суми цього податкового боргу, в також зважаючи на дотримання контролюючим органом порядку стягнення такого боргу, зокрема в частині направлення податкової вимоги, суд доходить до висновку про правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позову.
Стосовно доводів апелянта про те, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.
Строки звернення до адміністративного суду встановлені статтею 122 КАС України, частиною першою якої передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з абзацом другим частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень. 
Спеціальним строком звернення до суду з позовом у спорах цієї категорії справ є строк, визначений статтею 102 ПК України.
Пунктом 102.4 статті 102 ПК України встановлено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Законом України від 17 березня 2020 року N 533-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 18 березня 2020 року, підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено пунктами 52-1 - 52-5.
Пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України встановлено, що на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу. 
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ (далі - Закон № 2120-ІХ) зупинено дію пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України на період дії воєнного, надзвичайного стану. 
Крім того Законом № 2120-ІХ статтю 102 ПК України доповнити пунктом 102.9 такого змісту:
« 102.9. На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи».».
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» від 30 червня 2023 року № 3219-IX (далі - Закон № 3219-ІХ), зокрема, виключено пункту 102.9 статті 102 ПК України (з 01 серпня 2023 року).
Підпунктом 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України встановлено, що тимчасово, до 1 серпня 2023 року, для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім, зокрема, строків здійснення заходів з погашення податкового боргу платників податків - суб`єктів господарювання, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки, передбачені статтями 59-60, 87-101 цього Кодексу, та/або визначення грошових зобов`язань згідно із статтею 116 цього Кодексу.
Відтак, перебіг строку давності, встановленого пунктом 102.4 статті 102 ПК України, (1095 днів) був зупинений з 18 березня 2020 року по 24 лютого 2022 року на підставі пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України та з 24 лютого 2022 року по 01 серпня 2023 року на підставі пункту 102.9 статті 102 ПК України, тому доводи апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду є необґрунтованими.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року в справі № 160/1317/24 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року в справі № 160/1317/24 за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про  стягнення податкового боргу залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 28 січня 2025 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складене 28 січня 2025 року.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов