П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 р.	м. Одеса	Справа № 489/8968/24	

 	Головуючий в 1 інстанції:  Костюченко Г.С.                           Дата і місце ухвалення: 11.12.2024 р., м. Миколаїв    	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –    Ступакової І.Г.
суддів             –    Лук`янчук О.В.
–          Шляхтицький О.І.
                                 при секретарі  –   Гудзікевич Я.А.
                                 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -
В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3374429 від 30 жовтня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом. Проте дії описані в постанові правопорушення відповідають ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідченні водія відповідної категорії. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2024року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 11.12.2024 р. та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п.п. 2.1 а) ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП відносно позивача було винесено адміністративну постанову. Після чого водію ОСОБА_1 було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Інспектор Довгий К.М. виніс постанову за ч. 2 ст. 126 КУпАП та наклав стягнення на позивача в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень, відповідно до санкцій статті. Згідно зі ст. 285 КУпАП позивача було ознайомлено зі змістом постанови та вручена її копія під особистий підпис.
Апелянт зазначає, що зазначення в оскаржуваній постанові диспозицію однієї частини статті 126, а притягнення по іншій частині є фактично опискою допущеною співробітником патрульної поліції та, на думку апелянта, не впливає на встановленні обставини.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 30.10.2024 о 13 год. 31 хв. у м. Миколаїв за адресою: просп. Богоявленський, 207, Командиром 1 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області ДПП Старшим лейтенантом Довгим Костянтином Миколайовичем винесено Постанову серії ЕНА № 3374429, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі 3400 грн. 
Відповідно до змісту постанови, 30.10.2024 р. о 13 год. 27 хв. 08 с. у м. Миколаїв проспект Богоявленський 207, водій ( ОСОБА_1 ) керуючи ТЗ ВАЗ 21099 НОМЕР_1 не мав при собі посвідчення водія на право керування ТЗ відповідно і категорії, тобто не мав права керувати таким ТЗ, чим порушив п.2.1. а. ПДР – керування особою, яке не має права керування таким ТЗ.
Вважаючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною позивач звернулась до суду з даним позовом. 
Розглядаючи справу суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки інспектор Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції неправильно кваліфікував адміністративне правопорушення.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015  року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).
Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно до п.2.1.а) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі  посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно ч. 126 КУпАП  керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, -
тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, -
тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, -
тягне за собою позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.
Керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, -
тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, 
- тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Як встановлено з матеріалів справи, зокрема з оскаржуваної позивачем постанови серії ЕНА № 3374429 від 30 жовтня 2024 року, склад адміністративного правопорушення, викладений у фабулі постанови, а також застосований до позивача розмір адміністративного стягнення не відповідають диспозиції та санкції ч.2 ст. 126 КУпАП. 
Зокрема, як вбачається, зі змісту постанови, позивача притягнуто до відповідальності за  ч. 2 ст. 126 КУпАП, та вказано, що він керуючи ТЗ не мав при собі посвідчення водія на право керування ТЗ відповідно і категорії.
Проте, вищеописані дії відповідають ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідченні водія відповідної категорії. 
Таким чином колегія суддів зазначає, що поліцейський в оскаржуваній постанові здійснив опис обставин, установлених під час розгляду справи, які не відповідають фактичним обставинам та не відповідають зазначеному нормативному акту, який передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.
Крім іншого, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції колегією суддів з відзиву відповідача на позовну заяву встановлено, що позивач ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП з позбавленням права керування на 1 рік, зокрема, що підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.02.2023 року по справі № 489/2503/22, постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.05.2023 року по справі № 489/886/23,  постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30.08.2023 року по справі № 488/715/23.
Тобто, з вищезазначених обставин колегія суддів встановила, що позивач станом на 30.10.2024 р. був позбавлений права керування  транспортним засобом за рішенням суду.
Слід зазначити, що відповідно до абз. 3,5 ст.317-1 КУпАП особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.
Після закінчення строку позбавлення права керування транспортним засобом посвідчення водія повертається в порядку, визначеному КМУ.
Згідно п.3 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого Постановою КМУ від 17 грудня 2008 р. №1086 посвідчення водія тимчасово вилучається за наявності підстав вважати, що водієм вчинено правопорушення, передбачене Кодексом України про адміністративні правопорушення, за яке може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.
Відповідно до п.5 Порядку №1086 до винесення судом постанови у справі про адміністративне правопорушення та набрання нею законної сили поліцейський видає водієві тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом строком не більше ніж на три місяці з дати вилучення посвідчення.
Згідно абз.3 п.6 Порядку №1086 тимчасово вилучене посвідчення повертається водієві у разі винесення судом постанови про позбавлення водія права керування транспортним засобом (крім осіб, які отримали посвідчення водія вперше) після закінчення визначеного строку позбавлення права керування транспортним засобом, проходження в установленому порядку позачергового медичного огляду щодо придатності до керування транспортним засобом та успішного складення в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС теоретичного і практичного іспиту для отримання права на керування транспортним засобом відповідної категорії.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що позивачем було пройдено медичний огляд та складено відповідні іспити у встановленому законом порядку. Цього не зазначено і відповідачем.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про формальний недолік у постанові є необґрунтованими, оскільки в разі, якщо позивач керував транспортним засобом за відсутності права такого керування, встановленого судом, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП, тому в даному випадку за обставин цієї справи колегія суддів вважає, що неправильна кваліфікація правопорушення є суттєвим порушення, при цьому санкції частини 1 та 2 статі 126 КУпАП суттєво відрізняються від санкції ч.4 ст.126 КУпАП.
Частиною 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право  змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Однак, в даному випадку колегія суддів позбавлена можливості змінити захід стягнення в межах ст. 126 КАС України, оскільки частина 4 цієї статті передбачає більш посилену санкцію. 
Як вже було вище зазначено, статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Разом з тим матеріалами справи встановлено, що командиром 1 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області ДПП старшим лейтенантом Довгим Костянтином Миколайовичем під час винесення постанови серії ЕНА № 3374429, помилково було описано обставини, встановлені під час розгляду справи; зазначено іншу частину нормативного акта, що передбачає відповідальність, не було враховано обставини позбавлення позивача права керування транспортним засобом, у зв`язку з чим неправильно було кваліфіковано правопорушення за іншою частиною ст. 126 КУпАП.
Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої  інстанції, що постанова ЕНА № 3374429 від 30 жовтня 2024 року підлягає скасуванню. 
Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування Конвенції. Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. 
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції  ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -          
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.                                                                                    
                                                     Повний текст судового рішення виготовлений 05 лютого 2025 року.

Головуючий:                                                                                                   І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                      О.В. Лук`янчук

                                                                                                                              О.І. Шляхтицький