ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1015/25 Справа № 233/588/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Малінов О. С. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 233/588/24 
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Остапенко В.О.,
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання Гладиш К.І.
сторони:
позивач  ОСОБА_1 
відповідачі Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 вересня 2024 року, яке ухвалено суддею Маліновим О. С. у місті Костянтинівка Донецької області та повне судове рішення складено 03 вересня 2024 року, 

УСТАНОВИВ:

В січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позомо до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що 15 травня 2023 року позивач, керував своїм транспортним засобом на автодорозі Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь, їдучі з м. Костянтинівка додому у м. Слов`янськ. Приблизно о 15 год. 15 хв., на блокпосту «Дружківка» його автомобіль зупинили співробітники поліції і сказали з`їхати на узбіччя. Після того, як він зупинився на узбіччі, до нього підійшов співробітник поліції і почав розмову. У той же час позаду у попутному напрямку, не зменшуючи швидкість, рухався військовий гусеничній МТЛБ під керуванням військового військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 танкової бригади механіка-водія ОСОБА_2 , який звернув на узбіччя та здійснив наїзд на задню частину належного позивачу автомобіля марки TOYOTA COROLLA. Від цього автомобіль піднявся вгору, потім автомобіль впав, а військовий гусеничник МТЛБ почав рухатись заднім ходом і залишив місце пригоди. Внаслідок вищевказаних дій військового механіка-водія ОСОБА_2 були спричинені тілесні ушкодження поліцейському та механічні пошкодження належному позивачу транспортному засобу - автомобілю марки TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_3 . 
Відносно ОСОБА_2 були порушені адміністративні справи за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124, 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2023 року у справі № 233/6256/23 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 15 травня 2023 року за участю ОСОБА_2 транспортний засіб – автомобіль марки TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , отримав численні механічні пошкодження, внаслідок яких його ремонт є недоцільним. Таким чином, ОСОБА_1 завдано матеріальної шкоди.
Відповідно до звіту експертного автотоварознавчого дослідження № 26/23 від 24 травня 2023 року ринкова вартість автомобіля марки TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , складає 309 370 грн.; вартість матеріального збитку автомобіля марки TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , складає 309 370 грн.; вартість пошкодженого автомобіля марки TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , складає 30 906,57 грн. 
В той же час відповідно до ремонтної калькуляції, що є складовою звіту, вартість ремонту автомобіля марки TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , становить 655 866,72 грн.
Тобто вартість ремонту (655 866,72 грн) значно перевищує ринкову вартість автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди (309 370 грн).
На підставі наведеного вище позивач просив стягнути з стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь 278 463,43 грн у якості відшкодування майнової шкоди; 100 000 грн у якості моральної шкоди; 20 000 грн, витрат на професійну правничу допомогу; 3 850 грн у якості витрат на визначення розміру відшкодування майнової шкоди; судовий збір у сумі 3 196,66 грн.
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 вересня 2024 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 278 463,43 грн у якості відшкодування майнової шкоди, 20 000 грн якості відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн, 3 850 грн у якості витрат на визначення розміру відшкодування майнової шкоди та судовий збір у сумі 3 026 грн 87 коп.
В апеляційній скарзі відповідач Військова частина НОМЕР_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.
Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні докази вини ОСОБА_2 у ДТП, що мала місце 15 травня 2023 року та внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб, так як Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2023 року у справі №233/6256/23 справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків. Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31 жовтня 2023 року у справі № 233/6318/23 справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків. Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 грудня 2023 року у справі № 233/6255/23 у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрито. Постановою слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорськ, Уздемира М.М. від 28 липня 2023 року кримінальне провадження, відомості по якому 15 травня 2023 року внесені до ЄРДР № 62023050010001514 від 15 травня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 Кримінального кодексу України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, що підтверджується листом від 28 липня 2023 року №13-01/1219/23. 
Суд дійшов помилкового висновку про належність транспортного засобу військового гусеничного МТЛБ під керуванням військового військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 та не з`ясував її належність до належної юридичної особи за якою закріплюється військове майно.
Суд помилково дійшов до висновку за наданим позивачем розрахунком розміру завданої йому шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача та не врахував різницю між вартістю транспортного засобу у разі визнання транспортного засобу знищеним. 
Також вважає, що суд дійшов помилкового висновку про стягнення з апелянта на користь позивача моральної шкоди в розмірі 20 000 грн, оскільки матеріали справи не містять доказів протиправних дій або бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , внаслідок яких позивачу завдано моральної шкоди, що не породжує для відповідача обов`язку її компенсації. 
Крім того апелянт посилається на безпідставність стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 20 000 грн без належного підтвердження таких витрат, 3 850 грн витрат на визначення розміру відшкодування майнової шкоди та судового збору у сумі 3 026 грн 87 коп.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, представника Військової частини НОМЕР_1 - Котенко В.А., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Прокопцева С.В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 27 лютого 2021 року, належить транспортний засіб - автомобіль марки TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_3 . (а.с.9).
15 травня 2023 року на автодорозі Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю військового гусеничного МТЛБ під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок якого, останній транспортний засіб отримав механічні ушкодження.
Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2023 року у справі № 233/6256/23, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.12).
Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31 жовтня 2023 року у справі № 233/6318/23, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.13).
Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 грудня 2023 року у справі № 233/6255/23, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрито, оскільки перебування військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова такої особи від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, складання протоколу про яке, відповідно до вимог ч. 1 ст.255 Кодексу України про адміністративні правопорушення, посадові особи органів Національної поліції не уповноважені (а.с.14-15).
Відомості про вищевказані події були внесені до ЄРДР № 62023050010001514 від 15 травня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 Кримінального кодексу України.
Постановою слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорськ, Уздемира М.М. від 28 липня 2023 року кримінальне провадження, відомості по якому 15 травня 2023 року внесені до ЄРДР № 62023050010001514 від 15 травня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 Кримінального кодексу України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, що підтверджується листом від 28 липня 2023 року №13-01/1219/23 (а.с.8).
Відповідно до звіту експертного автотоварознавчого дослідження № 26/23 від 24 травня 2023 року ринкова вартість автомобіля марки TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , складає 309 370 грн; вартість матеріального збитку автомобіля марки TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , складає 309 370 грн; вартість пошкодженого автомобіля марки TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , складає 30 906,57 грн. (а.с.18-22).
Відповідно до ремонтної калькуляції, що є складовою звіту, вартість ремонту автомобіля марки TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , становить 655 866,72 грн. (а.с.23-30).
Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та правомірно поклав обов`язок з відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди на відповідача військової частини НОМЕР_1 .
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).
Конституційним Судом України у Рішенні від 01 грудня 2004року №18-рп/2004 року надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.
Відповідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Відповідно ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Згідно ч.3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги и заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадження, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Матеріалами справи установлено, що 15 травня 2023 року на автодорозі Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь мала місце дорожньо - транспортна пригода за участю військового гусеничника МТЛБ під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок якого, останній транспортний засіб отримав механічні ушкодження. 
Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31 жовтня 2023 року у справі № 233/6318/23 установлено, що ОСОБА_2 , 15 травня 2023 року о 13 годині 30 хвилин, на а/ш Слов`янськ – Донецьк – Маріуполь -24 км + 200 м БП Костянтинівська Х134 керував гусеничним тягачем МТЛБ, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним та здійснив зіткнення з транспортним засобом TOYOTA, державний номерний знак НОМЕР_3 , який стояв на узбіччі. Внаслідок чого автомобіль TOYOTA, державний номерний знак НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Також вказаною постановою установлено, що ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , НОМЕР_2 танкової бригади на посаді механіка водія, має військове звання солдат.
У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Отже, своїми діями ОСОБА_2 порушив Правила дорожнього руху України, які є в причинно-наслідковому зв`язку із настанням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.
Доводи апеляційної інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні докази вини ОСОБА_2 у ДТП, що мала місце 15 травня 2023 року та внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , зокрема за ст.124 КУпАП, закрита у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ч.7 ст.38 КУпАП, що не є реабілітуючою підставою. При цьому Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31 жовтня 2023 року у справі № 233/6318/23 установлено, що ОСОБА_2 , 15 травня 2023 року о 13 годині 30 хвилин, на а/ш Слов`янськ – Донецьк – Маріуполь -24 км + 200 м БП Костянтинівська Х134 керував гусеничним тягачем МТЛБ, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним та здійснив зіткнення з транспортним засобом TOYOTA, державний номерний знак НОМЕР_3 , який стояв на узбіччі. Внаслідок чого автомобіль TOYOTA, державний номерний знак НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Частиною 1 статті 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, перебуває з організацією в трудових відносинах і шкода заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.
Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Згідно ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна.
Відповідно ч. 2 ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами Збройних Сил України, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.
Згідно ч. 1 ст. 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц (провадження № 14-81цс18) зробила правовий висновок про те, що враховуючи, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України.
Відповідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтею 1192 ЦК України визначено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, відповідно до частини першої якої, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому, на його вимогу, відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд, за вибором потерпілого, може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до звіту експертного автотоварознавчого дослідження № 26/23 від 24 травня 2023 року ринкова вартість автомобіля марки TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , складає 309 370 грн.; вартість матеріального збитку автомобіля марки TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , складає 309 370 грн; вартість пошкодженого автомобіля марки TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , складає 30 906,57 грн, й цей висновок відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 не спростовано.
При цьому колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 про те, що суд помилково дійшов до висновку за наданим позивачем розрахунком розміру завданої йому шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача та не врахував різницю між вартістю транспортного засобу у разі визнання транспортного засобу знищеним, оскільки, як зазначено вище, звіт експертного автотоварознавчого дослідження № 26/23 від 24 травня 2023 року апелянтом не спростовано та судом першої інстанції врахована різниця між вартістю транспортного засобу у разі визнання транспортного засобу знищеним, оскільки розмір відшкодування майнової шкоди визначено з урахуванням вартості пошкодженого автомобіля марки TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який складає 30 906,57 грн (309 370 грн - 30 906,57 грн = 278 463,43 грн).
Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд дійшов помилкового висновку про належність транспортного засобу військового гусеничного МТЛБ під керуванням військового військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 та не з`ясував її належність до належної юридичної особи за якою закріплюється військове майно, оскільки сукупність наявних в матеріалах справи документів (наказ командира військової частини НОМЕР_5 від 20 липня 2023 року №6039, акт службового розслідування від 20 липня 2023 року, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01 березня 2022 року № 61, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01 листопада 2022 року № 324, постанова про закриття кримінального провадження від 28 липня 2023 рок, лист від 28 липня 2023 року №13-01/1219/23, постанова Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2023 року у справі № 233/6256/23, постанова Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31 жовтня 2023 року у справі № 233/6318/23, постанова Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 грудня 2023 року у справі № 233/6255/23) доводять те, що військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 керував транспортним засобом військовим гусеничним МТЛБ, який закріплений саме за військовою частиною НОМЕР_1 .
Відповідач не надав жодних доказів, що військовий гусеничний МТЛБ за військовою частиною НОМЕР_1 не закріплений. 
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно визначеного судом першої інстанції розміру відшкодування моральної шкоди та стосовно права позивача на відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне.
Так, стаття 23ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з частинами першою, другою статті 1167ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що протиправними діями ОСОБА_2 , з вини якого сталася ДТП, який керував транспортним засобом, володільцем якого є відповідач, позивачу була заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню відповідачем на підставі ст. 23, 1167 ЦК України.
У результаті пошкодження транспортного засобу був порушений звичайний спосіб життя позивача. Він використовував автомобіль для пересування, відчув сильне душевне хвилювання, оскільки він відносно нещодавно придбав автомобіль, а саме 27 лютого 2021 року, який після дорожньо-транспортної пригоди автомобіль знаходився у стані, взагалі не придатному для використання та для його відновлення потрібні значні кошти, заміна майже всіх деталей та частин автомобілю. Позивач змушений витрачати свій час і зусилля на звернення у різні інстанції, нести додаткові грошові вирати, пов`язані з ремонтом, правовою допомогою
Отже, через ДТП був порушений нормальний та звичний спосіб життя позивача.
Ці обставини знайшли своє підтвердження в матеріалах справи і відповідачем не спростовані. Тому суд першої інстанції обґрунтовано виходив із доведеності вимог позивача щодо спричинення моральної шкоди внаслідок пошкодження належного йому на праві власності майна, яка пов`язана з розладом нормального життя ОСОБА_1 через незручності, пов`язані з відсутністю автомобіля, що потягло за собою зміну звичайного укладу життя, нервовою напругою та переживаннями в зв`язку з пошкодження його автомобіля.
При визначенні розміру спричиненої позивачу моральної шкоди, суд відповідно до норми ст. 23 ЦК України виходив з фактичних обставин спору, врахував загальні засади судочинства щодо справедливості та розумності, а тому обґрунтовано стягнув її у сумі 20 000 грн.
За такого, колегія суддів не вбачає підстав для відмови в стягненні моральної шкоди або ж зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, оскільки судом був врахований характер правопорушення, обсяг і тривалість спричинених позивачу моральних страждань внаслідок пошкодження належного йому на праві власності майна.
Посилання апелента в апеляційній скарзі на відсутність доказів надання позивачу правничої допомоги спростовуються матеріалами справи, оскільки факт надання правничої допомоги підтверджуються тим, що адвокат склав позов; перед складанням позову мав зібрати і ознайомитись з доказами у справі; визначився із правовою позицією у справі; ознайомився із судовою практикою, що підтверджується процесуальними документами, наданими до суду; надіслав позов з додатками третій особі поштою листом з описом; подав позовну заяву з додатками через Електронний суд. До того ж у матеріалах справи наявні докази витрат на правничу допомогу.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.
Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 278 463,43 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, ст.375, ст.ст.381, 382 ЦПК України, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 22 січня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: