ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 р. 	Справа № 440/16017/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 03.01.2025, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, по справі № 440/16017/24
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                      
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулась до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі – відповідач), в якій просила суд:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_2 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії з 15.01.2018 по весь час затримки виплати по день фактичної виплати пенсії;
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області щодо відмові надання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 доказів нарахування компенсації втрати частини доходів за порушення строків виплати пенсії з 01.07.2015 за весь час затримки виплати по день фактичної виплати пенсії відповідачем;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Полтавській області нарахувати  ОСОБА_2 та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, з 01.07.2015 до часу затримки виплати по день фактичної виплати пенсії;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Полтавській області надати ОСОБА_1 докази нарахування компенсації втрати частини доходів за порушення строків виплати пенсії відповідачем позивачу з 15.01.2018 за весь час затримки виплати по день фактичної виплати пенсії + компенсації;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Полтавській області перерахувати спадщину ОСОБА_1 , яка складається із невиплаченої пенсії та  компенсації з 01.07.2015 за весь час затримки виплати по день фактичної виплати спадщини, на рахунок ОСОБА_3 , який знаходиться в АТ КБ ПриватБанк, рахунок НОМЕР_1 IBAN НОМЕР_2 Банк одержувача АТ КБ ПРИВАТБАНК Київ Україна операційний рахунок номер НОМЕР_3 .
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 03 січня 2025 року у справі № 440/16017/24 з направленням справи до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що основна позовна вимога та похідні позовні вимоги позивача сформульовані до одного відповідача та випливають з правовідносин у сфері пенсійного забезпечення, та є взаємопов`язаними у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України. Так, позивач просила виплатити спадщину ОСОБА_1 від ОСОБА_2 , яка складається з недоотриманої пенсії та компенсації за період з 01.07.2015 по теперішній час і де відповідач у своїй відповіді від 26.12.24 р. вказав, що в зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , відсутні підстави для виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2024 по справі №440/13835/23, що набрало законної сили 19.06.2024, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, нарахованої на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 по справі 440/4591/22. 
Окрім того, позивач зазначає, що у зв`язку з відмовою відповідача виплачувати позивачу спадщину у вигляді недоотриманої суми пенсії померлого пенсіонера, яка врегульована Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка увійшла до складу спадщини, позивачем заявлено похідні вимоги про: надання інформації про щомісячні суми виплаченої з не виплаченої пенсії ОСОБА_2 , з 01.07.2015 по теперішній час; надання інформації про щомісячні суми виплаченої з не виплаченої компенсації ОСОБА_2 , з 01.07.2015 по теперішній час, у зв`язку з втратою частини грошових доходів у зв`язку з порушенням відповідачем термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, за весь час затримки виплати по день фактичної виплати пенсії; надання позивачу таблицю виплаченої частини заборгованості пенсії та компенсації за період з грудня 2022 року по 01 листопада 2024 року, пенсіонерки - спадкодавці ОСОБА_2 ; надання позивачу таблицю частини заборгованості пенсії та компенсації, яку ще не виплатило Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, спадкоємиці ОСОБА_1 .
Позивач зазначає, що суд першої інстанції у своїй ухвалі від 03.01.2025 року не вказав, які саме вимоги мають вирішуватися у кількох окремих спорах - одного суб`єкта звернення до одного відповідача, і на якій підставі суд вирішив, що є різними спірні правовідносини сторін з різними підставами та об`єктивними обставинами, які слід розглядати окремо. Позивач вказує на ст. 172 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції при поверненні позову, зроблено висновок, що фактично позовні вимоги позивача хоч і сформульовані до одного відповідача та випливають з правовідносин у сфері пенсійного забезпечення, проте не є взаємопов`язаними у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України. У дослідженому випадку за поданою позовною заявою фактично підлягають вирішенню кілька окремих спорів - одного суб`єкта звернення до одного відповідача, при цьому, підставами виникнення спірних правовідносин сторін є різні підстави та об`єктивні обставини, які належить розглядати окремо, тобто зазначені вимоги не можуть розглядатись в одному провадженні.
Крім того, суд звернув увагу, що у позовній заяві сформульовано позовні вимоги в інтересах двох окремих суб`єктів звернення, один з яких не є позивачем у справі в силу втрати адміністративної процесуальної дієздатності.  
Суд першої інстанції дійшов висновку, що сумісний розгляд об`єднаних позивачем позовних вимог є неприпустимим та підстав для застосування положень статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України судом не встановлено.
Переглядаючи судове рішення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
У відповідності до ст. 55 Конституції України,  кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
Згідно з  ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, установленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням установленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Частиною 1 статті 172 КАС України визначено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Право позивача заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою, передбачено також частиною 1 статті 21 КАС України.
Зі змісту вищенаведених процесуальних норм вбачається, що об`єднання в одній позовній заяві декількох вимог допускається за умови пов`язаності їх між собою підставами виникнення або поданими доказами, а також основних і похідних вимог.
Під підставами позову слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Обставинами можуть бути лише юридичні факти матеріально-правового характеру, тобто такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Юридичні факти матеріально-правового характеру, які визначені як підстави позову, свідчать про те, що існують правовідносини і що внаслідок певних дій ці відносини стали спірними.
Предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, відповідно до яких суд має ухвалити рішення. Характер позовної вимоги визначається характером спірних правовідносин, з якого випливає вимога позивача.
Отже, у випадку пред`явлення позивачем в одній позовній заяві кількох вимог, що становлять предмет адміністративного позову, вказані вимоги мають виникати з однакових юридичних фактів, тобто мати єдині підстави позову, оскільки в протилежному випадку виникають різні адміністративні позови, які підлягають розгляду в окремих самостійних провадженнях.
В свою чергу, похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги) (пункт 23 частини першої статті 4 КАС України).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 640/27758/20.
Як встановлено в суді першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, зі змісту позовних вимог випливає, що позивачем оскаржуються дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо:
відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_2  компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії з 15.01.2018 по весь час затримки виплати по день фактичної виплати пенсії;
відмови у наданні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 доказів нарахування компенсації втрати частини доходів за порушення строків виплати пенсії з 01.07.2015 за весь час затримки виплати по день фактичної виплати пенсії відповідачем;
ненарахування ОСОБА_4  та невиплатити ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, з 01.07.2015 до часу затримки виплати по день фактичної виплати пенсії;
відмови у наданні ОСОБА_4  доказів нарахування компенсації втрати частини доходів за порушення строків виплати пенсії відповідачем позивачу з 15.01.2018 за весь час затримки виплати по день фактичної виплати пенсії та компенсації.
Крім того, ОСОБА_1 просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Полтавській області перерахувати спадщину, яка складається із невиплаченої пенсії та компенсації з 01.07.2015 за весь час затримки виплати по день фактичної виплати спадщини, на рахунок ОСОБА_3 , який знаходиться в АТ КБ ПриватБанк, рахунок IBAN НОМЕР_2 Банк одержувача АТ КБ ПРИВАТБАНК Київ Україна операційний рахунок номер НОМЕР_3 .
Отже, як вбачається з матеріалів справи, частина заявлених позовних вимог стосується оскарження: дій Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_2 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії; дій Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області щодо відмови надання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 доказів нарахування компенсації втрати частини доходів за порушення строків виплати пенсії.
Оскарження перелічених дій Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області в позовній заяві об`єднано з одночасним зобов`язанням  відповідача: нарахувати  ОСОБА_2 та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії; надати ОСОБА_1 докази нарахування компенсації втрати частини доходів за порушення строків виплати пенсії відповідачем позивачу; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області перерахувати спадщину ОСОБА_1 , яка складається із невиплаченої пенсії та компенсації з 01.07.2015 за весь час затримки виплати по день фактичної виплати спадщини, на рахунок ОСОБА_3 .
Тобто, в позовній заяві сформульовано позовні вимоги в інтересах двох окремих суб`єктів звернення.
Крім того, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги не є тотожними за своїм змістом, різні за своєю природою, отже, не можуть розглядатися в одному провадженні, оскільки це ускладнює процес і порушує встановлені законодавством процедури.
Пунктом 6 частини 4 статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).
Поряд з тим, за змістом частини шостої статті 172 КАС України суд вправі за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог у самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.
Отже, визначальною умовою для роз`єднання позовних вимог є та обставина, що таке роз`єднання сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.
Зазначений припис спрямований на те, щоб суб`єкт правовідносин міг з дотриманням принципів адміністративного судочинства і конкретних обставин скористатися правом на судовий захист.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що суд вправі з власної ініціативи до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог у самостійне провадження для забезпечення виконання завдань адміністративного судочинства, тобто, зокрема, для своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Проте таке роз`єднання можливе лише у тому випадку, якщо кожна з виділених вимог може бути предметом розгляду у тому суді, який роз`єднав позовні вимоги.
Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог (ч.6 ст. 172 КАС України).
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 420/3956/20 від 30.09.2020.
Отже, оскільки позивач об`єднав у позовній заяві вимоги, кожна з яких може бути предметом розгляду у тому суді, який роз`єднає позовні вимоги, то висновок про необхідність повернення позовної заявив повному обсязі є передчасним та таким, що суперечить завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.
Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.
Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Крім того, ЄСПЛ за результатами розгляду справи Brumarescu v. Romania зазначив, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 параграфа 1 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі преамбули цієї Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць.
Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства.
Так, у справіv. France ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.
Відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права і свободи, визначені в Конвенції, порушено, повинен отримати ефективний засіб правового захисту у національному органі, незважаючи на те, що порушення вчинено особами, які діють в офіційній якості.
Суд повинен дотримуватися принципу верховенства права, одним з елементів якого є доступ до суду, який відповідно до статті 6 КАС України застосовується адміністративними судами з урахуванням судової практики ЄСПЛ.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень,  передбачених ч. 6 ст. 172 КАС України, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Відповідно до статті 320 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 320 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу  Полтавського окружного адміністративного суду від 03.01.2025 по справі № 440/16017/24 - скасувати. 
Справу № 440/16017/24  за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва 	
Судді	   	О.А. Спаскін    В.А. Калиновський