ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

14 січня 2025 року                                                                   м. Чернівці
справа № 722/1735/24
провадження №22-ц/822/39/25
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Перепелюк І. Б. 
суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.
секретар Собчук І.Ю.
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2024 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та в її вихованні,

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та в її вихованні.
20 листопада 2024 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову.
Заяву обґрунтовано наступним. Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 перетнув кордон України та на даний час знаходиться на території Німеччини, а тому вважає, що існує велика імовірність того, що відповідачка ОСОБА_3 може з їх дитиною перетнути кордон України і залишитись там остаточно, що унеможливить виконання судового рішення про його участь у вихованні дитини. 
       Просив винести ухвалу, якою заборонити ОСОБА_3 перетинати кордон України з малолітньою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 без нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_1 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2024 року скасувати, вирішити питання щодо забезпечення позову, а саме заборонити ОСОБА_3 перетинати кордон України з малолітньою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 без нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає ухвалу суду першої інстанції такою, що підлягає скасуванню, в зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права. Посилаючись на обставини позову, зазначає, що відповідач ОСОБА_2 перетнув кордон України та на даний час знаходиться на території Німеччини, а тому вважає, що існує велика імовірність того, що відповідачка ОСОБА_3 може з їх дитиною перетнути кордон України і залишитись там остаточно, що унеможливить виконання судового рішення про його участь у вихованні дитини.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та в її вихованні.
20 листопада 2024 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши апелянта, обговоривши доводи скарги та ознайомившись із матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції, керуючись статтею 367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до пунктів 2, 3, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19, зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Предметом позову в даній справі є усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та в її вихованні. 
Звертаючись із заявою про забезпечення позову позивач посилався на те, що відповідач ОСОБА_2 перетнув кордон України та на даний час знаходиться на території Німеччини, а тому вважає, що існує велика імовірність того, що відповідачка ОСОБА_3 може з їх дитиною перетнути кордон України і залишитись там остаточно, що унеможливить виконання судового рішення про його участь у вихованні дитини. Просив забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_3 перетинати кордон України з малолітньою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 без нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_1 .
У частині першій статті 18 Конвенції про права дитини, статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошується на визнанні принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що такий вид забезпечення цього позову як заборона малолітній дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України без згоди батька не відповідає позовним вимогам, не є адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення, адже позовні вимоги не стосуються повернення дитини, яка незаконно утримується в державі, відмінній від держави її постійного проживання, а тому не може бути застосований судом.
Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову. 
Отже, обраний  позивачем спосіб забезпечення позову шляхом заборони виїзду за межі України дитині без його нотаріальної згоди у супроводі матері не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України. Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 263/989/21, провадження № 61-16075св21, від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19, провадження № 61-11750св19. 
Враховуючи зазначене, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити саме з тих підстав, що обраний заявником спосіб забезпечення позову шляхом заборони виїзду дитини за кордон України не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України.
Поряд з цим, апеляційний суд роз`яснює заявнику, що відмова у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для відмови.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Судом першої інстанції порушені норми процесуального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, є підставою для зміни мотивувальної частини ухвали та викладення її в редакції цієї постанови. 
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Змінити мотивувальну частину ухвали Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2024 року, виклавши її в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню не підлягає. Повна постанова складена 14 січня 2025 року.

Судді                                                         І.Б. Перепелюк

                                                                І.Н. Лисак

                                                                І.М. Литвинюк