Номер провадження: 22-з/813/103/25 
Справа № 522/4467/24
Головуючий у першій інстанції Косіцина В. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М., 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 , 
розглянув у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 05 вересня 2024 року у складі судді Косіциної В.В., 
встановив:
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просила суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразово у твердій грошовій сумі – 67959,50 грн.
Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 05 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 – задоволено: стягнуто з відповідача – ОСОБА_2 , на користь позивача – ОСОБА_1 , додаткові витрати на дитину у розмірі 67959,50 грн. 
Не погодившись з вищевказаним рішенням суду,  ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу. 
Постановою Одеського апеляційного суду від 22.01.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 05 вересня 2024 року скасовано, ухвалено нове. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину задоволено частково. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на лікування дитини відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін. Компенсовано ОСОБА_2 сплачений  судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1707 гривен 25 копійок за  рахунок держави в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.
23.01.2025 через підсистему «Електронний суд» від ОСОБА_2  надійшла заява, у якій останній просить суд ухвалити додаткове рішення про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн. 
06.02.2025 до канцелярії апеляційного суду засобами поштового відправлення від ОСОБА_1 надійшло заперечення на клопотання про забезпечення витрат на правничу допомогу, у якому ОСОБА_1 просить суд залишити без розгляду клопотання представника відповідача, адвоката Нємцової О.В. про ухвалення додаткового рішення в частині вирішення питання про компенсацію витрат на правову допомогу у розмірі 12000,00 грн. 
Дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи заяви, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України однією з підстав для ухвалення додаткового рішення є не вирішення судом питання про судові витрати.
Згідно із ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Так, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.137 ЦПК України);
3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Водночас зі змісту ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У ч.3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги-це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок міститься постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року  у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20).
Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі в апеляційній інстанції надано наступні докази: 
1.ордер на надання правничої (правової) допомоги;
2.копію договору №32 про надання правової (правничої) допомоги від 01.08.2024;
3.копію Акту №4 прийому-передачу наданих послуг від 04.09.2024, який є додатком до Договору №32 про надання правової (правничої) допомоги від 01.08.2024;
4.копію платіжної інструкції №646743169 від 04.10.2024. 
Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що 01.08.2024 між Адвокатським об`єднанням «РІВАС» в особі керуючого партнера Немцової О.В. та фізичною особою ОСОБА_2 (замовник) укладено Договір №32 про надання правової (правничої) допомоги від 01.08.2024, у відповідності до п. 1.1.1. якого, замовник доручає Адвокатському об`єднанню представляти його інтереси при вирішенні будь – яких питань в усіх судових справах та виконавчих провадженнях де ОСОБА_2 є стороною по справі. Номер справи та послуга, яка фактично надається замовнику зазначається в Акті прийому – передачі наданих послуг по кожному окремому дорученню, що є невід`ємною частиною договору. 
Згідно із п. 4.1. вищевказаного договору, за послуги, надані Адвокатським об`єднанням, замовник сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар (фіксований розмір та/або погодинна оплата) на підставі акту приймання – передачі наданих послуг. Загальна вартість договору не регламентується та складається із сум всіх активів приймання – передачі наданих послуг. 
У відповідності до Акту №4 прийому-передачу наданих послуг від 04.09.2024, який є додатком до Договору №32 про надання правової (правничої) допомоги від 01.08.2024, Адвокатським об`єднанням Федоришину О.Я. надано наступні види правової (правничої) допомоги по справі №522/4467/24:
1.Аналіз судової практики щодо оскарження рішення. Консультація – 3000,00 грн.;
2.Складання та подання апеляційної скарги на рішення Приморського районного суду м.Одеси по справі №522/4467/24 від 05.09.2024 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину – 9000,00 грн. 
Таким чином Адвокатським об`єднанням було надано ОСОБА_2 послуги з правової (правничої) допомоги на загальну суму 12000,00 гривень. 
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. 
Як вбачається з матеріалів справи, від  ОСОБА_1 надійшло заперечення на клопотання про забезпечення витрат на професійну правничу допомогу, у якому позивачка просить суд залишити без розгляду представника відповідача, адвоката Нємцової О.В. про ухвалення додаткового рішення про компенсацію витрат на правову допомогу у розмірі 12000,00 грн., посилаючись на те, що договір №32 про надання правової (правничої) допомоги від 01.08.2024 є неналежним доказом в даній справі, оскільки у ньому не зазначено, що сума у розмірі 12000 грн. підлягає сплаті ОСОБА_2 за надання правової допомоги саме по цій справі №522/4467/24 у суді апеляційної інстанції, оскільки окрім цієї справи, між нею та відповідачем у провадженнях судів різних інстанцій також перебувають судові справи №522/4991/24, №522/3471/20. Крім того, укладанням Договору №32 про надання правової (правничої) допомоги від 01.08.2024 із зазначеною вартістю наданих послуг у розмірі 12000 грн. неможливо було передбачити оскарження рішення Приморського районного суду від 05.09.2024 по справі №522/4467/24, оскільки станом на 01.08.2024 цього рішення навіть не існувало. З причинно – наслідкового зв`язку, не підтверджується понесення відповідачем ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу саме по справі №522/4467/24 у суді апеляційної інстанції, платіжна інструкція №646743169 із призначенням платежу «згідно договору про надання правової допомоги №32 від 01.08.2024», де платником зазначена третя особа. Також Акт №4 прийому – передачі наданих послуг від 04.09.2024 не є належним доказом по справі, оскільки є невід`ємним додатком до Договору №32 про надання правової (правничої) допомоги від 01.08.2024, а ордер на надання правової допомоги від 25.09.2024 серії АЕ №1318765 не відповідає типовій формі бланку адвокатського ордеру, затвердженого рішенням Ради адвокатів України №36 від 17.12.2012 із змінами і доповненнями. З урахуванням наведеного, клопотання ОСОБА_2 про компенсацію витрат на правову допомогу у розмірі 12000 грн. заявлено без належного документального обґрунтування, розмір правової допомоги не доведений та не обґрунтований достовірними, достатніми, належними та допустимими доказами. 
Колегія суддів частково погоджується з такими запереченнями. 
Так, посилання ОСОБА_1 на те, що договір №32 про надання правової (правничої) допомоги від 01.08.2024 є неналежним доказом в даній справі, оскільки у ньому не зазначено, що сума у розмірі 12000 грн. підлягає сплаті ОСОБА_2 за надання правової допомоги саме по цій справі №522/4467/24 є безпідставними, оскільки відповідно до п.1.1.1. вищевказаного договору: «Замовник доручає Адвокатському об`єднанню представляти його інтереси при вирішенні будь – яких питань в усіх судових справах та виконавчих провадженнях де ОСОБА_2 є стороною по справі. Номер справи та послуга, яка фактично надається замовнику зазначається в Акті прийому – передачі наданих послуг по кожному окремому дорученню, що є невід`ємною частиною договору». 
Як вбачається з доданого до вищевказаного договору №32 Акту №4 прийому –передачі наданих послуг, в ньому зазначений чітко номер справи, а саме №522/4467/24, по якій Адвокатським об`єднанням надана відповідна правнича допомога.
При цьому, з вищевказаного акту також вбачається, що в ньому допущена технічна помилка щодо дати його складання, оскільки з хронології подій, а саме: дати подання апеляційної скарги (04.10.2024), дати сплати витрат на правничу допомогу (04.10.2024), вбачається, що даний акт №4 складений 04.10.2024, що є по суті технічною помилкою та з цих підстав, акт не може бути визнаний  як неналежний доказ витрат у справі. 
Посилання  ОСОБА_1 на те, що платіжною інструкцією №646743169 із призначенням платежу «згідно договору про надання правової допомоги №32 від 01.08.2024», де платником зазначена третя особа не підтверджується понесення відповідачем ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу саме по справі №522/4467/24 є також необгрнутованим, оскільки відповідно до п.1 ч.2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. (Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21), тому доводи заявниці в цій частині є необґрунтованими.
Разом з тим, з огляду на наявність заперечення на клопотання про забезпечення витрат на правничу допомогу, виходячи із особливостей предмета спору, суб`єктного складу правовідносин, а також характеру виконаної адвокатом роботи з врахуванням складності справи про стягнення додаткових витрат на дитину, колегія суддів вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 гривень є завищеними, а тому доходить висновку про зменшення розміру зазначених витрат та стягнення у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з позивачки на користь відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 4 000,00 гривень, понесених відповідачем у суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст. 133, 137, 270, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Заяву ОСОБА_2 задовольнити частково. 
Ухвалити у справі додаткову постанову, якою стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП:  НОМЕР_1 )  на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 гривень, понесених у суді апеляційної інстанції.
В задоволенні решти вимог заяви відмовити.
Додаткова постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту. 

       Головуючий                                                                 Є.С. Сєвєрова 

       Судді:                                                                 О.С. Комлева

        С.М. Сегеда