КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа  № 755/9901/22
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/4218/2024                                                                                                                                                               
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
28 лютого 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
                                   судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                   суддів                                  Борисової О.В., Ратнікової В.М.
                                  при секретарі                      Ящуку Д.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кучеренка Олександра Ігоровича на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року (суддя Гончарук В.П.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про дострокове розірвання договору та повернення майна,
встановив:
 
у жовтні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору купівлі-продажу автомобіля на умовах розстрочення № 136574 від 18 жовтня 2019 року та зобов`язання відповідача повернути автомобіль «Volkswagen Passat2.0 diesel», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова  НОМЕР_2 , сірого кольору, 2013 року випуску, а також здійснити розподіл судових витрат.
            Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 18 жовтня 2019 року між ним, як продавцем, та відповідачем, як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу автомобіля на умовах розстрочення № 136574 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого він зобов`язався передати у власність відповідачу автомобіль марки «Volkswagen Passat», а відповідач зобов`язався прийняти і сплатити вартість автомобіля на умовах, передбачених Договором. Відповідно до додатку № 1 до Договору та акту прийому-передачі від 18 жовтня 2019 року продавець передав, а покупець прийняв автомобіль марки «VolkswagenPassat2.0 diesel», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова  НОМЕР_2 , сірого кольору, 2013 року випуску з пробігом 144 000 км.
            Позивач зазначав, що відповідно п. 2.1 Договору вартість автомобіля на момент укладення Договору складала 327 470грн з урахуванням ПДВ, що еквівалентно 13 000 доларів США по курсу продажу долара США, який встановлений ПАТ КБ «Приватбанк» на момент укладення Договору. Відповідно до п. 2.2 Договору відповідач протягом трьох робочих днів з моменту укладення Договору мав сплатити йому частину вартості автомобіля у розмірі 100 760грн, що еквівалентно 4000 доларів США, а залишок вартості автомобіля у розмірі 226 710грн відповідач зобов`язався сплачувати рівними частинами по 56 678грн щомісячно протягом чотирьох календарних місяців, що еквівалентно 2250 доларів США, починаючи з 1 листопада 2019 року та не пізніше 20 числа поточного місяця за який здійснюється оплата.
            Позивач стверджував, що відповідачем було сплачено лише 4 000 доларів США при отриманні автомобіля, 20 листопада 2019 року - 2 250 доларів США та 27 грудня 2019 
                                                                              
року 2 300 доларів США, однак у подальшому відповідач перестав здійснювати виплати за договором.
            Позивач посилався на те, що відповідно до пункту 5.2. Договору, у разі невиконання або неналежного виконання умов договору покупцем, продавець має право в односторонньому порядку відмовитися від умов цього договору, який у такому разі вважається розірваним з моменту отримання покупцем повідомлення про відмову продавця від Договору. На виконання умов договору 7 вересня 2022 року відповідачу було направлено повідомлення із пропозицією сплатити борг, а у разі несплати, вважати таке повідомлення повідомленням про односторонню відмову від Договору. однак повідомлення відповідачем отримано не було.
            Позивач вважав, що оскільки відповідач не сплатив кошти за автомобіль у розмірі 4 500 доларів США, що на дату звернення становить 185 400грн, та йому завдано збитків у розмірі, який значно перевищує загальну вартість автомобіля, що є істотним порушенням зобов`язання за договором та підставою для розірвання договору і повернення автомобіля.
            Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
            У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Кучеренко О.І. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.
            Представник позивача зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обрання позивачем неефективного способу захисту своїх порушених прав, шляхом розірвання Договору, оскільки при його укладенні сторонами було узгоджено право односторонньої відмови продавця від Договору у разі його не виконання чи неналежного виконання покупцем, та повернення покупцем автомобіля на підставі положень статті 695 ЦК України.
            Крім цього представник позивача вважає, що суд першої інстанції зробив невірний висновок про відсутність істотних порушень умов Договору з боку відповідача та відсутність підстав для розірвання Договору на підставі частини 2 статті 651 ЦК України, оскільки у позовній заяві наведено розрахунок штрафних санкцій, загальний розмір яких на час звернення до суду становить 234 198грн, що перевищує несплачений залишок за автомобіль у сумі 112 096грн, а загальний розмір завданих збитків становить 346 294грн, що перевищує первісну вартість автомобіля.
            Представник позивача зазначав, що з врахуванням часткової сплати відповідачем вартості автомобіля у сумі 8 550 доларів США, що становить 215 374,50грн, позивачем не було заявлено вимогу про стягнення штрафних санкцій, що могло би розцінюватися як безпідставне збагачення заявника.
            Також представник позивача посилається на те, що відповідно до п. 3.1 Договору, право власності на автомобіль переходить до покупця з моменту повної оплати його вартості, а тому наразі саме позивач є власником автомобіля, а відповідач ним лише користується до повного розрахунку за Договором. В той же час вартість автомобіля наразі суттєво знизилась, оскільки з моменту його передачі у користування відповідачу минуло чотири роки, при цьому позивачу невідомо у якому стані наразі перебуває автомобіль. 
            Відзив на апеляційну скаргу не подано.   
Відповідач ОСОБА_2 під час апеляційного розгляду проти апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що придбав автомобіль за 13 000 доларів США, з яких сплатив 10 000 доларів США і згоден виплатити залишок. Також відповідач вважає, що повернення автомобіля, за який він сплатив більшу частину вартості, є несправедливим. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кучеренка О.І., який доводи апеляційної 
                                                                   
скарги підтримав, відповідача ОСОБА_2 , який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 18 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) був укладений договір купівлі-продажу автомобіля на умовах розстроченням оплати № 136574 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 продавець зобов`язався передати у власність покупцеві автомобіль торгової марки «Volkswagen Passat», а покупець зобов`язався прийняти і сплатити автомобіль на умовах, передбачених цим договором (с.с.6).
Відповідно до специфікації на автомобіль, яка є додатком № 1 до Договору, предметом договору є автомобіль «Volkswagen Passat 2.0 diesel», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору, 2013 року випуску (далі - Автомобіль) (с.с.7). 
Згідно акту прийому-передачі Автомобіля від 18 жовтня 2019 року за Договором, на виконання його умов, продавець передав, а покупець прийняв Автомобіль (с.с.8).
Відповідно до п. 2.1 Договору роздрібна вартість автомобіля на момент укладення Договору складає 327 470грн з урахуванням ПДВ. Вказана сума на момент підписання цього Договору є еквівалентом 13 000 доларів США по курсу продажу долара США відносно гривні, який встановлено ПАТ КБ «Приватбанк» і опубліковано на сайті privatbank.ua. На момент укладення цього Договору банківський курс долара США складає 25,19грн.
Згідно п. 2.2 Договору покупець сплачує продавцеві суму, вказану в п. 2.1 цього Договору, на умовах розстрочення платежу таким чином: протягом трьох робочих днів з моменту укладення цього договору покупець сплачує продавцеві частину від роздрібної вартості Автомобіля, яка вказана у п. 2.1 Договору, у розмірі 100 760грн, що є еквівалентом 4 000 доларів США (п.2.2.1); залишок вартості Автомобіля у розмірі 226 710грн сплачує рівними частинами протягом чотирьох календарних місяців по 56 678грн, що є еквівалентом 2 250 доларів США щомісячно, починаючи з 1 листопада 2019 року (п.2.2.2). Вказану суму щомісячного платежу покупець зобов`язався оплачувати продавцеві не пізніше 20 числа поточного місяця, за який здійснюється оплата.
Згідно записів, зроблених на додатку до Договору (специфікації на Автомобіль), та не заперечується сторонами, відповідачем було сплачено 4 000 доларів США в момент придбання автомобіля, а також 20 листопада 2019 року - 2 250 доларів США та 27 грудня 2019 року - 2 300 доларів США (с.с.7).
Отже, всього оплачено 8 550 доларів США.
Твердження відповідача про оплату 10 000 доларів США, належними доказами не підтверджено.
Пунктом 3.1. Договору сторони визначили, що право власності на автомобіль переходить від продавця до покупця з моменту повної оплати покупцем вартості автомобіля згідно п. 2.1. цього Договору.
Відповідно до п. 5.1 Договору за невиконання (неналежне виконання) умов цього Договору сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України.
Згідно п. 5.2 Договору у разі не виконання або неналежного виконання умов цього Договору покупцем, продавець має право в односторонньому порядку відмовитись від умов цього договору. Договір у такому разі вважається розірваним з моменту отримання покупцем повідомлення про відмову продавця від Договору.
7 вересня 2022 року адвокат Кучеренко О.І., діючи в інтересах ОСОБА_1 , направив на адресу ОСОБА_2 , зазначену у Договорі, повідомлення, у якому останньому пропонувалось сплатити 4 500 доларів США (в гривнях в еквіваленті до курсу долара США на дату сплати) заборгованості за Договором без сплати штрафних санкцій протягом п`яти днів з дати отримання цього повідомлення. У разі несплати, з наступного 
                                                                           
дня після спливу строку зазначеної пропозиції для повної оплати за Автомобіль, зазначене є повідомленням продавця про односторонню відмову від Договору, передбачену п. 5.2 Договору та відповідно до ст. 695 ЦК України, у зв`язку з чим продавець вимагає негайно повернути Автомобіль (с.с.10,11). Вказане повідомлення відповідачем отримане не було (с.с.12).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обраний неефективний спосіб захисту його порушеного права, як розірвання договору, який вже часткового виконаний, оскільки такий спосіб захисту може бути використаний продавцем не з метою відновлення його права на одержання грошових коштів, а з метою невиправданого збагачення.
Суд першої інстанції зазначив, що належним способом захисту у даному спорі є вимога про стягнення не отриманих коштів та штрафних санкцій за спірним договором.
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.
Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно частини 1 статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.
Відповідно до частини першої статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Вимогами частин першої - четвертої статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на положення частин 1 та 2 статті 651 ЦК України, як підставу для розірвання договору та положення частини 4 статті 653 ЦК України, як підставу для повернення автомобіля та не повернення відповідачу частини оплати вартості автомобіля.
Стаття 651 ЦК України передбачає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим 
                                                                         
шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Аналіз наведеної норми права свідчить про те, що договір може бути розірваний одним із таких способів: 1) за згодою (домовленістю) сторін, що є загальним правилом (частина перша статті 651 ЦК України); в односторонньому порядку однією із сторін, якщо право на односторонню відмову від договору передбачене договором або законом (частина третя статті 651 ЦК України); в судовому порядку на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 651 ЦК України).
Підставою для розірвання договору позивач зазначив неповну оплату відповідачем  вартості предмета купівлі-продажу - автомобіля.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Враховуючи підстави позовних вимог, суд першої інстанції правомірно послався на постановуВеликої Палати Верховного Суду від 8 вересня 2020 року у справі № 916/667/18, у якій зазначено, що «… такий спосіб захисту, як розірвання договору, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар, і покупця, який прийняв товар, не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів. Така несплата (повна або часткова) може бути наслідком не навмисного порушення договору з боку покупця (який бажає збагатитися за рахунок затримки оплати), а добросовісної помилки покупця, наприклад, через існування розбіжностей між сторонами щодо суми, належної до сплати, щодо взаємних розрахунків між сторонами (зокрема, як у цій справі).
Крім того, такий спосіб захисту, як розірвання договору, може бути використаний продавцем не з метою відновлення його права на одержання грошових коштів, а з метою невиправданого збагачення, якщо, наприклад, ринкова ціна на продане майно збільшилася, в тому числі завдяки його поліпшенню покупцем. Такі несправедливі наслідки можуть настати через невідповідність зазначеного способу захисту суті порушення права».
За  таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що, пред`явивши позовну вимогу про розірвання спірного договору, позивач обрав неналежний спосіб захисту його права.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Аналогічний висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18.
Також у позовній заяві позивач посилався на положення частини 2 статті 695 ЦК України, згідно якої, якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару.
Відповідно до частини 3 статті 695 ЦК України, до договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу застосовуються положення частин третьої, п`ятої та шостої статті 694 цього Кодексу.
Згідно частини 4 статті 694 ЦК України, якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару.
Отже, право вимагати повернення товару, проданого у кредит та неоплаченого покупцем, прямо передбачене законом.
Разом з цим, під час судового розгляду було встановлено, що відповідачем 
                                                                     
сплачено за придбаний автомобіль 8 550 доларів США, тобто майже 66% ціни продажу.
Отже, у даній справі порушення права позивача полягає у тому, що він не отримав решту грошових коштів у розмірі 4 450 доларів США від покупця.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 вересня 2020 року у справі № 916/667/18 також зазначено, що «… у цій справі покупці отримали товар (частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю), але, як стверджує позивачка, не здійснили оплати. За таких умов підлягає застосуванню частина третьої статті 692 ЦК України, відповідно до якої у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Наведений припис не передбачає можливості продавця за своїм вибором вдатися до іншого способу захисту, зокрема не передбачає можливості розірвання договору в судовому порядку. Якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від продавця, то способу захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів».
Виходячи з вищевикладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що належним способом захисту може бути, зокрема, стягнення не отриманих коштів, а не розірвання договору.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про розірвання договору купівлі-продажу та повернення автомобіля, у зв`язку із обранням позивачем неналежного способу захисту.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                                      
Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.
            Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кучеренка Олександра Ігоровича залишити без задоволення, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 24 січня 2025 року.

Суддя-доповідач                                                    І.М. Рейнарт

Судді                                                                      О.В. Борисова

                                                                                В.М. Ратнікова