П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 грудня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/25406/24	

Перша інстанція: суддя Самойлюк Г.П.,
повний текст судового рішення
складено 20.09.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Малиновського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:
У серпні 2024 року ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (надалі – відповідач, ВДВС), в якому просила визнати незаконними та скасувати постанови про відкриття виконавчих проваджень №75032737 від 13.06.2024 року та №75686822 від 02.08.2024 року, виконавчі провадження закрити та відшкодувати моральну шкоду.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.09.2024 року позовні вимоги задоволені наступним чином:
- визнано протиправною та скасовано постанову Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення виконавчого збору ВП№ 75032737 від 13.06.2024 року;
- визнано протиправною та скасовано постанову Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору ВП№ 75686822 від 02.08.2024 року;
- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні повних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17.05.2023 року у справі №521/20871/21 позов ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживача задоволено частково.
Розірвано укладений 03.11.2021 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу товару-гольф. 
Зокрема, зобов`язано ФОП ОСОБА_1 прийняти у ОСОБА_2 товар – гольф та повернути суму коштів у розмірі вартості товару з урахуванням індексу інфляції в сумі 310,00 грн. (триста десять грн. 00 коп.).
15.05.2024 року до Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява ОСОБА_2 про примусове виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17.05.2023 року у справі №521/20871/21.
20.05.2024 року державним виконавцем Відділу, на підставі ст.ст.3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону №1404-VІІІ, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №75032737 з примусового виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17.05.2023 року у справі №521/20871/21 про зобов`язання ФОП ОСОБА_1 прийняти у ОСОБА_2 товар – гольф та повернути суму коштів у розмірі вартості товару з урахуванням індексу інфляції в сумі 310,00 грн. (триста десять грн. 00 коп.).
Постанова про відкриття виконавчого провадження від 20.05.2024 року направлена ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
20.05.2024 року державним виконавцем Відділу винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 269,00 грн..
21.05.2024 року державним виконавцем складено акт вилучення майна.
13.06.2024 року державним виконавцем складено акт про прийняття майна та коштів.
Керуючись ст.ст.3, 27, 40 Закону №1404-VІІІ, 13.06.2024 року державним виконавцем Відділу винесено постанову про стягнення виконавчого збору по ВП 75032737 в розмірі 16000,00 грн..
21.06.2024 року державним виконавцем складено акт про передачу коштів в розмірі 310,00 грн..
01.08.2024 року державним виконавцем Відділу винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №75032737 на підставі п.9 ч.1 ст.29, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».
02.08.2024 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№75686822 зі стягнення виконавчого збору в розмірі 16000,00 грн. з боржника ФОП ОСОБА_1 на користь держави згідно постанови №75032737 від 13.06.2024 року.
Вважаючи постанови ВП№75032737 від 13.06.2024 року та №75686822 від 02.08.2024 року протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови ВДВС про стягнення виконавчого збору ВП №75032737 від 13.06.2024 року, суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження №75032737 відкрито з виконання рішення Малиновського районного суду у справі №521/20871/21 в частині зобов`язання ФОП ОСОБА_1 прийняти у ОСОБА_2 товар – гольф та повернути суму коштів у розмірі вартості товару з урахуванням індексу інфляції в сумі 310,00 грн., тобто з виконання рішення майнового характеру, а тому відповідно до вимог ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» розмір виконавчого збору повинен був дорівнювати 10 відсоткам суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Оскільки постановою про стягнення виконавчого збору ВП №75032737 від 13.06.2024 року вирішено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 16000,00 грн., то державний виконавець при прийнятті цієї постанови не вірно оцінив зазначені у виконавчому листі вимоги як вимоги немайнового характеру та застосував приписи ч.3 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження».
Визнавши протиправною постанову про стягнення виконавчого збору ВП №75032737 від 13.06.2024 року, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№75686822 від 02.08.2024 року зі стягнення виконавчого збору в розмірі 16000,00 грн..
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди позивачем не оскаржується, а тому, виходячи з визначених ч.1 ст.308 КАС України меж апеляційного перегляду, рішення суду першої інстанції в цій частині не підлягає апеляційному перегляду.
Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, вказуючи на те, що про постанова про стягнення виконавчого збору ВП №75032737 від 13.06.2024 року в розмірі 16000,00 грн. є правомірною, оскільки це виконавче провадження було відкрито з виконання рішення суду не майнового характеру, а тому розмір виконавчого збору в такому виконавчому провадженні повинен визначатися не на підставі частини 2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», а на підставі частини 3 цієї статті.
Також апелянт вказує на пропуск позивачем строків звернення до суду з даним позовом та на безпідставність поновлення судом першої інстанції такого строку.
Суд першої інстанції вірно визначив обсяг нормативно-правового регулювання, яке підлягає застосуванню для вирішення даного спору, яке полягає в наступному.
Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст.27 цього Закону.
Частиною 4 ст.27 вказаного Закону визначено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відповідно до ч.1 ст.42 Закону України №1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому ст.27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Частинами 1 та 2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що положення Закону України №1404-VIII вимагають від державних виконавців приймати одночасно постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору, виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом. 
Суд першої інстанції надав правильну оцінку тому факт, що по виконавчому провадженню №75032737 постанова про його відкриття винесена 20.05.2024 року, а постанова про стягнення виконавчого збору - 13.06.2024 року, зазначивши, що відповідно до абз.3 п.5 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження», порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцем не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом. 
Відповідно до ч.2 ст.27 Закону виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
За приписами ч.3 ст.27 Закону за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Колегія суддів погоджується з висновок суду першої інстанції, що прийнятті оскаржуваної постанови від 13.06.2024 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 16000,00 грн., відповідач не вірно оцінив зазначені у виконавчому листі вимоги як вимоги немайнового характеру та застосував приписи ч.3 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавче провадження №75032737 відкрито з виконання рішення Малиновського районного суду у справі №521/20871/21 в частині зобов`язання ФОП ОСОБА_1 прийняти у ОСОБА_2 товар – гольф та повернути суму коштів у розмірі вартості товару з урахуванням індексу інфляції в сумі 310,00 грн., а це рішення в розумінні ч.2 ст.27 Закону є рішенням майнового характеру, так як передбачає повернення боржником (ФОП ОСОБА_1 ) стягувачу ( ОСОБА_2 ) вартості майна в розмірі 310,00 грн..
Застосування судом в резолютивній частині цього рішення таких слів як «зобов`язати прийняти та повернути» не робить таке рішення немайновим. 
Враховуючи неправомірність постанови від 13.06.2024 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 16000,00 грн., суд першої інстанції цілком обґрунтовано прийняв також і рішення про скасування як неправомірної і постанови про відкриття виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору ВП №75686822 від 02.08.2024 року.
Що стосується посилань апелянта на пропуск позивачем строків звернення до суду з даним позовом та на безпідставність поновлення судом першої інстанції такого строку, то колегія суддів такі посилання відхиляє, оскільки вони не спростують правильність висновку суду першої інстанції про необхідність поновлення позивачу строку звернення до суду з даним позовом, який викладений в ухвалі Одеського окружного адміністративного суду від 09.09.2024 року з урахуванням встановлених судом обставин вчинення позивачем дій, направлених на оскарження постанови державного виконавця у ВП№75032737 від 13.06.2024 року до моменту звернення до суду з цим позовом.
Підсумовуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) – залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач 		К.В. Кравченко	
Судді	  	О.В. Джабурія    Н.В. Вербицька