11.02.25
22-ц/812/197/25
Провадження № 22-ц/812/197/25 Суддя першої інстанції Ротар М.М.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А
Іменем України

11 лютого 2025 року м. Миколаїв Справа № 473/2137/24
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворська Ж.М.,
при секретарі судового засідання – Колосовій О.М.,
без участі учасників справи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця – ОСОБА_2 , на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Ротар М.М., в залі судового засідання в м. Вознесенськ, за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

24 квітня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця – ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди.
Позов обґрунтовувала тим, що 05 квітня 2023 року о 16 годині 00 хвилин в м. Краматорську Донецької області на перехресті нерівнозначних доріг вул. В. Стуса та вул. Катеринича водій транспортного засобу «Ford Ranger XLT 4x4 DIC TDCI» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 , рухаючись по другорядній дорозі не дала дорогу транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, у результаті чого сталося зіткнення з транспортним засобом «КІА CEE’D» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , після зіткнення транспортний засіб «Ford Ranger XLT 4x4 DIC TDCI» реєстраційний номер НОМЕР_1 в некерованому стані скоїв наїзд на транспортний засіб «ВАЗ 217030» реєстраційний номер НОМЕР_3 , що стояв.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.
Згідно експертного автотоварознавчого дослідження № 23/23 про відшкодування вартості матеріального збитку у зв`язку з аварійними ушкодженнями, заподіяними автомобілю «КІА CEE’D» реєстраційний номер НОМЕР_2 вартість матеріального збитку складає 269 077 грн.
Страховою компанією 19 липня 2023 року було виплачене страхове відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 160 000 грн. 
У зв`язку з вищезазначеним позивачка також зазнала моральних страждань, які вона оцінила в 50 000 грн
Таким чином, відповідачка, як винуватець дорожньо-транспортної пригоди, повинна відшкодувати матеріальну шкоду, у розмірі, що становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди та сумою виплаченого страхового відшкодування, а саме 109 077 грн. 
Однак відповідачка ухиляється від добровільного відшкодування реальної вартості відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 109 077 грн. 
Посилаючись на викладене ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь суму матеріальних збитків у розмірі 109 077 грн та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. 
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10 000 грн в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що автомобіль марки «КІА CEE’D» реєстраційний номер НОМЕР_2 був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 . Станом на час розгляду справи в суді транспортний засіб не відремонтований та змінив власника.
За наведених обставин, з огляду на те, що заявлена до стягнення матеріальна шкода полягає в вартості ремонтних робіт, які є необхідними для відновлення автомобіля до попереднього стану, проте транспортний засіб вибув з володіння позивача ОСОБА_1 позовні вимоги в частині стягнення матеріальних збитків у розмірі 109 077 грн задоволенню не підлягають.
Суд вважає доведеним той факт, що позивач зазнала моральних страждань, що були обумовлені емоційним стражданням, які довелося перенести їй та її родині.
Виходячи з міркувань розумності, спів розмірності та справедливості, обов`язку відповідачки відшкодувати моральну шкоду, з урахуванням того, що моральна шкода відшкодовується не з метою збагачення, а носить лише компенсаційний характер завданим стражданням, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідачки на користь позивачки моральної шкоди, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які вона пережила, у зв`язку із чим визначає розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.
Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця – ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 109 077 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не враховані висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 686/17155/15-ц.
Відповідачка, як винуватець дорожньо-транспортної пригоди, повинна відшкодувати матеріальну шкоду, у розмірі, що становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди та сумою виплаченого страхового відшкодування, а саме: 109 077 грн.
Отримання позивачкою від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 160 000 грн не оспорювалось, так як і висновок експертного автотоварознавчого дослідження. Предметом спору є відшкодування моральної шкоди та недостатність суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від відповідачки не надходило.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, повідомленні судом належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Від позивачки та її представниці через засоби електронного зв`язку надійшла заява про розгляд справи без участі позивачки та її представниці. Відповідачка про причини своєї неявки суду не повідомила. З огляду на положення частини 2 статті 372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу без участі учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 05 квітня 2023 року о 16 годині 00 хвилин в м. Краматорську Донецької області на перехресті нерівнозначних доріг вул. В. Стуса та вул. Катеринича водій транспортного засобу «Ford Ranger XLT 4x4 DIC TDCI» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 , рухаючись по другорядній дорозі не дала дорогу транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, у результаті чого сталося зіткнення з транспортним засобом «КІА CEE’D» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , після зіткнення транспортний засіб «Ford Ranger XLT 4x4 DIC TDCI» реєстраційний номер НОМЕР_1 в некерованому стані скоїв наїзд на транспортний засіб, «ВАЗ 217030» реєстраційний номер НОМЕР_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.
Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі про адміністративне правопорушення № 202/7195/23 від 12 червня 2023 року ОСОБА_3 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, на неї накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень.
В результаті неправомірних дій відповідача ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 зазнала майнової шкоди внаслідок суттєвого пошкодження належного їй автомобіля «КІА CEE’D» реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Відповідно до експертного автотоварознавчого дослідження від 30 квітня 2023 року № 23/23 проведеного суб`єктом оціночної діяльності експертом Синельником А.І.:
-ринкова вартість автомобіля «КІА CEE’D» peєстраційний номер НОМЕР_2 ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 складає – 269 077 грн;
-вартість матеріального збитку (У) автомобіля «КІА CEE’D» реєстраційний НОМЕР_2 ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 складає 269 077 грн;
-вартість пошкодженого автомобіля «КІА CEE’D» реєстраційний номер НОМЕР_2 ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 складає – 87 716. 50 грн.
В даному дослідженні експерт також зробив висновок, що вартість відновлюваного ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу.
На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідачки ОСОБА_3 , яка керувала транспортним засобом «Ford Ranger XLT 4x4 DIC TDCI» реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована не була.
Відповідно до листа «Моторного (Транспортного) страхового бюро України» (номер справи 91817) відповідно до пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» «Моторне (Транспортне) страхове бюро України» прийняло рішення про виплату позивачу ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди в розмірі 160 000 грн.
Згідно з статтею 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.
Щодо стягнення майнової шкоди.
Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно із частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За правилами частин 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до частини 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частина 1 статті 1188 ЦК України).
Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Як вбачається з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність відповідачки ОСОБА_3 , яка керувала транспортним засобом «Ford Ranger XLT 4x4 DIC TDCI» реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована не була.
У постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц, суд дійшов висновку про те, що відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого не застрахована, урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV). Згідно з пунктом 41.1 статті 41 цього Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до статті 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Згідно зі статтею 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, зокрема, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а згідно статті 30Закону № 1961-IV-транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено інформацією Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях, зробленої на запит апеляційного суду, автомобіль КІА CEE’D» реєстраційний номер НОМЕР_2 після оцінки розміру матеріального збитку у квітні 2023 року був ОСОБА_1 відчужений на підставі договору купівлі-продажу від 30 січня 2024 року. Вартість пошкодженого автомобіля після ДТП була визначена експертом у розмірі 87 716.50 грн.
У постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 643/4161/15-ц, Верховний Суд дійшов висновку про те, що відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП.
З аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що автомобіль вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є економічно необґрунтованим, витрати на ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі, якщо власник не згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди.
Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду
Верховний Суд у постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 205/1314/16-ц про застосування стаття 30 Закону № 1961-IV дійшов висновку, що у разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик (моторне транспортне страхове бюро), або інша особа, яка відповідає за завдану шкоду.
Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З наданого позивачем висновку експерта суб`єкта оціночної діяльності вартість відновлюваного ремонтутранспортного засобуКІА CEE’D реєстраційний номер НОМЕР_2 перевищує ринкову вартість автомобіля, отже відновлювальний ремонт є економічно необґрунтованим, а тому автомобіль вважається фізично знищеним.
Позивачка, отримавши страхове відшкодування від МТСБУ у максимальному можливому розмірі 160 000 грн, автомобіль забрала собі та відчужила за договором купівлі-продажу тим самим не погодилася із визначенням транспортного засобу фізично знищеним .
У випадку, її погодження з визнанням автомобіля фізично знищеним, вона передає залишки транспортного засобу особі, яка відповідає за завдану шкоду, і тим самим набуває право отримати від останнього відшкодування шкоди у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП, чого в даному випадку не відбулось.
З огляду на зазначене, у разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. 
Доводи апеляційної скарги про те, що відшкодуванню позивачки підлягає вартість відновлюваного ремонту є неприйнятними, оскільки встановлено, що вартість відновлюваного ремонту перевищує ринкову вартість пошкодженого автомобіля, а отже вимога про відшкодування винною особою саме вартості відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля не ґрунтуються на вимогах закону та встановлених обставинах у цій справі. 
За встановленими обставинами ринкова вартість транспортного засобу до ДТП складає 269 077 грн, вартість пошкодженого автомобіля після ДТП дорівнює 87 716.50 грн, а відтак різниця дорівнює 269 077 - 87 716.50 = 181 360.50 грн. Отже з урахуванням виплачених МТСБУ суми страхового відшкодування з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню 21 230.50 грн (181 360.50 – 160 000). 
Аргументи апеляційної скарги про неврахуванням судом першої інстанції правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15 ц та від 04 липня 2018 року у справі № 18006/15ц не заслуговують на увагу, оскільки обставини у вказаних справах не є подібними (аналогічні) правовідносинам, що виникли у справі, що переглядається, зокрема, у справах, на які посилається скаржник, відсутні обставини за наслідками експертного дослідження, що вартість відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача перевищує ринкову вартість транспортного засобу. 
Отже відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення майнової шкоди, суд першої інстанції наведених норм матеріального права не врахував, не надав належної оцінки встановленим обставинам справи та наданим доказам, тим самим дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні цих вимог.
Щодо компенсації моральної шкоди.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частина 2 статті 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини 2 статті 16 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина 1 та пункт 1 частина 2 статті 23 ЦК України).
Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).
Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичний або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно зі статтею 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди правильно врахував глибину емоційних та моральних страждань позивачки, незручності і обмеження у зв`язку з порушенням звичайного способу життя, життєвих зв`язків, пов`язаних з пошкодженням її автомобіля, а тому колегія суддів вважає висновок і рішення суду в частині відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. обґрунтованим. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, проте апеляційна скарга не містить доводів та аргументів щодо незгоди скаржника з частковим задоволенням її вимог щодо розміру компенсації моральної шкоди. 
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення майнової шкоди з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення цих вимог. Щодо вимог про компенсацію моральної шкоди рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат, до яких відповідно до статті 133 ЦПК України віднесені витрати з судового збору.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України).
Звертаючись до суду першої інстанції з позовом через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 повинна була сплатити судовий збір у розмірі 1 272.62 грн (1 590.77 грн (1% від ціни позову) х 0.8 (коефіцієнт який застосовується при подачі документів в електронній формі) = 1 272.62 грн).
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги позивачка оскаржила рішення суду в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди в розмірі 109 077 грн, вказана суму складає 68.57% позовних вимог.
За такого, за подачу апеляційної скарги, в частині оскаржуваних позовних вимог (68.57%), яка подана через підсистему «Електронний суд», ОСОБА_1 повинна була сплатити судовий збір, у розмірі = 1 047.17 грн (1 272 .62 грн х 68.57% =872.64 грн; 872.64 грн х 150% х 0.8 = 1 047.17 грн.
За результатами перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено на 19.58%, а загалом позов було задоволено на 19.71 %.
За такого з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги, пропорційно задоволених вимог апеляційної скарги, в розмірі 205.03 грн (1047.17 грн х 19.58% = 205.03 грн), та судовий збір за подачу позовної заяви до суду першої інстанції, пропорційно до задоволених позовних вимог, в розмірі 250.83 грн (1 272.62 грн х 19.71% = 250.83 грн).
Загалом з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягнення судовий збір в розмірі 455.86 грн (250.83 грн + 205.03 грн = 455.86 грн)
Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця – ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 грудня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення таких вимог.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 21 260 (двадцять одна тисяча двісті шістдесят) грн 50 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також 455 грн 96 коп. судового збору.
В іншій частині зазначене рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк
Судді: Т.М. Базовкіна
Ж.М. Яворська
Повне судове рішення складено 11 лютого 2025 року.