ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року	Львів	Справа № 380/9141/24 пров. № А/857/17733/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року (ухвалене головуючою-суддею Гулкевич І.З. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                      в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач), в якому просив визнати протиправними дії ГУ ПФУ обмеження йому пенсії максимальним розміром та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату йому індексації (підвищення) до пенсії за вислугу років за період з 01.03.2023 по 29.02.2024 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) №168 від 24.02.2023 “Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році” (далі - Постанова №168) із застосуванням коефіцієнта індексації у розмірі 1,197, без обмеження розміру збільшення в результаті підвищення пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, максимальним (граничним) розміром у 1500 грн, та з 01.03.2024 відповідно до постанови КМУ №185 від 23.02.2024 “Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році” (далі - Постанова №185) із застосуванням коефіцієнта індексації у розмірі 1,0796 без обмеження розміру збільшення в результаті підвищення пенсії, передбаченого п.3 та підпунктами 1-7 пункту 2 цієї постанови, максимальним (граничним) розміром 1500 грн та без застосування обмеження розміру пенсії максимальним.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.06.2024 позовні вимоги були задоволені повністю. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, пенсійний орган подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що правові підстави для виплати позивачу перерахованої з 01.03.2023, з 01.03.2024 пенсії без обмеження її розміром відсутні.
Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримував пенсію в розмірі 73% грошового забезпечення, відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” №2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі - Закон №2262).
З 01.03.2023 на підставі Постанови №168 відповідач провів індексацію основного розміру пенсії позивача, виплата якої здійснюється у розмірі 1500 грн.
З 01.03.2024 на підставі Постанови №185 відповідач провів індексацію основного розміру пенсії позивача, виплата якої здійснюється у розмірі 1500 грн.
Вважаючи протиправними дії пенсійного органу, які полягають в обмеженні виплати індексації пенсії з обмеженням максимальним розміром, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що положення абз.2 п.10 Постанови №168 прямо суперечить приписам Конституції України, Законів №2262, “Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії” №2017-III від 05.10.2000 (далі - Закон №2017), “Про індексацію грошових доходів населення” №1282-XII від 03.07.1991 (далі - Закон №1282), з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016, які є спеціальними нормами та підлягають застосуванню органами ПФУ в даних правовідносинах. При цьому, суд врахував позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16.12.2021 по справі №400/2085/19 щодо протиправності обмеження органом пенсійного фонду максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом №2262 та зазначив, що у спірних відносинах підлягають застосуванню норми цього Закону з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, а не норми Закону України “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” №3668-VI від 08.07.2011 (далі - Закон №3668).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262 десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом №3668, який набрав чинності 01.10.2011.
Відповідно до ст.2 Закону №3668, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих), серед іншого, відповідно до Закону №2262, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Законом №3668 були внесені зміни у статтю 43 Закону №2262, які викладено в редакції Закону №3668, а саме : максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ч.7 ст.43 Закону №2262, які в силу п.2 резолютивної частини цього рішення втрачають чинність з дня його ухвалення, тобто 20.12.2016.
Конституційний Суд України у Рішенні №7-рп/2016, яким визнав таким, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення ч.7 ст.43 Закону №2262, виходив з того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених    частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Таким чином, з 20.12.2016, з урахуванням положень Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016, у Законі №2262 відсутня ч.7 ст.43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 03.10.2018 по справі №127/4267/17, від 16.10.2018 по справі №522/16882/17, від 31.01.2019 по справі №638/6363/17, від 12.03.2019 по справі №522/3049/17, від 30.10.2020 по справі №522/16881/17, від 17.05.2021 по справі №343/870/17.
При цьому, колегія суддів зазначає, що положення ч.7 ст.43 Закону №2262 та положення ч.1 ст.2 Закону №3668 (у частині поширення її дії на Закон №2262), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону №2262) та є однаковими за змістом.
Конституційний Суд України у Рішенні №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає ст.17 Конституції України положення ч.7 ст.43 Закону №2262.
При цьому, положення ст.2 Закону №3668 (у частині поширення її дії на Закон №2262), які дублюють зміст ч.7 ст.43 Закону №2262, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом №2262 з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 та Законом №3668, у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
При цьому, суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення ст.2 Закону №3668.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
ЄСПЛ у п.52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі “Щокін проти України” (заяви №23759/03, №37943/06) зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу “якості закону”, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 по справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019, прийнятій за результатами розгляду зразкової справи №822/524/18 із посиланням на положення  ст.ст.1, 8, 92 Конституції України, а також на ст.9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. 
Подібний висновок також викладений у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 по справі №400/2085/19.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків, що застосуванню підлягають норми Закону №2262 з урахуванням рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016, а не норми Закону №3668.
Аналогічний позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 25.07.2022 по справі №580/3451/21, від 17.03.2023 по справі №340/3144/21, від 25.05.2023 по справі №640/10017/19, від 23.01.2024 по справі №160/17347/22, від 18.07.2024 по справі №300/2531/21.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку щодо протиправності дій відповідача, які полягають у обмеженні пенсії позивача максимальним розміром.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанцій положень ч.7 ст.43 Закону №2262 не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.
Разом з тим, суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків стосовно того, що положення Постанови №168 та Постанови №185 прямо суперечить положенням Законів №2017, №1282 та Конституції України, в тому числі й тому, що порушує право позивача на належний, гарантований державою, рівень пенсійного забезпечення, та як наслідок, призводить до додаткового обмеження максимального розміру його пенсії.
Розглядаючи спір в цій частині, колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 3 розділу “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” №2710-IX від 03.11.2022 (далі - Закон №2710) на 2023 рік зупинено дію Закону №1282.
Пунктом 8 розділу “Прикінцеві положення” Закону №2710 установлено, що у 2023 році ч.2 ст.42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003 та ст.64 Закону №2262 застосовуються у порядку, на умовах та у строки, що визначені Кабінетом Міністрів України.
Колегія суддів зазначає, що вказані вище положення Закону №2710 є чинними та неконституційними не визнавалися.
Таким чином, Законом №2710 делеговано Кабінету Міністрів України повноваження встановлювати порядок та умови індексації пенсійного забезпечення у 2023 році. 
При цьому, словосполучення “у порядку, на умовах та у строки, що визначені Кабінетом Міністрів України” прямо вказує на наявність повноважень Уряду встановлювати як показники збільшення розміру пенсій внаслідок індексації, так і обмеження розміру такої індексації.
Так, з метою реалізації п.8 розділу “Прикінцеві положення” Закону №2710 Урядом 24.02.2023 прийнято Постанову №168, пунктом 1 якої установлено, що з 01.03.2023 перерахунок пенсій згідно з Порядком №124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,197.
Пунктом 2 Постанови №168 установлено, що з 01.01.2023 розміри пенсій, призначених відповідно до ст.ст.13, 21, 36 Закону №2262 (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) з урахуванням розміру підвищення пенсій відповідно до п.2 Постанови №118 військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом (крім військовослужбовців строкової служби), та членам їх сімей і строк призначення яких до 31.12.2022 включно, підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 цієї постанови, з урахуванням положень, передбачених пунктом 10 цієї постанови, у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом.
У свою чергу, п.10 Постанови №168 встановлено, що : у разі коли розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, не досягає 100 гривень, встановлюється щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії; розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, не може перевищувати 1500 гривень.
З огляду на зазначене, положеннями абз.2 п.10 Постанови №168 визначено граничний розмір індексації пенсії, зокрема встановлено, що внаслідок здійснення перерахунку на виконання пунктів 1-7 цієї постанови з 01.03.2023 пенсій, призначених згідно із Законом №2262, з урахуванням підвищення її розміру на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,197 не може бути більшою ніж 1500 грн.
Аналогічно і пунктом 3 Постанови №185 визначено граничний розмір індексації пенсії, а саме встановлено, що з 01.03.2024 розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктом 1 та підпунктами 1-7 пункту 2 цієї постанови, не може перевищувати 1500 гривень.
При цьому також зазначено, що коефіцієнт збільшення застосовується до розміру пенсії без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством.
Верховний Суд у постановах від 07.06.2024 по справі №420/25804/23, від 25.06.2024 по справі №420/24063/23, від 02.07.2024 по справі №620/12774/23, від 31.07.2024 по справі №380/27728/23, від 12.09.2024 по справі №380/25970/23, від 24.10.2024 по справі №440/3462/24 сформулював висновок щодо застосування положень абз.2 п.10 Постанови №168, вказавши, що зазначеними положеннями визначено граничний розмір індексації пенсії, а саме встановлено, що реалізація КМУ покладених на нього повноважень в частині обмеження верхньої межі індексації спрямовано на утримання зростання нерівності між розмірами пенсійних виплат різних категорій пенсіонерів з метою збалансування наявного фінансового ресурсу держави та досягнення справедливого балансу між захистом інтересів якомога більшої кількості громадян, особливо тих, чиї пенсії є дуже низькими. Вказана стратегія Уряду передусім сприяє забезпеченню соціальної справедливості та економічної стабільності в умовах воєнного стану, коли держава в першу чергу зобов`язана мобілізувати всі доступні їй ресурси, у тому числі фінансові, саме для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії рф.
Таким чином, застосувавши обмеження у відповідний період максимального розміру збільшення в результаті перерахунку пенсії на підставі Постанови №168 та Постанови №185, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 31.07.2024 по справі №380/27728/23, від 22.08.2024 по справі №420/33233/23, від 10.09.2024 по справі №420/35756/23, від 29.11.2024 по справі №380/24058/23.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.09.2024 по справі №320/8511/23, рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.01.2024 в частині задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та нечинним абз.2 п.10 Постанови №168 щодо визначення розміру збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, який не може перевищувати 1500 гривень, було скасоване та прийнято постанову, якою відмовлено у задоволенні вказаної позовної вимоги.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що нарахування позивачу індексації пенсії з 01.03.2023 згідно Постанови №168 та з 01.03.2024 згідно Постанови №185 в обмеженому розмірі в сумі 1500 грн проведено відповідачем у межах чинного законодавства, а тому помилковими є висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних в частині визнання таких дій відповідача протиправними та покладення на ГУ ПФУ обов`язку провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням індексації пенсії без обмеження такої максимальним (граничним) розміром 1500 грн.
Проте, вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.
За таких обставин, у контексті приведених вище норм, яким врегульовані спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в частині задоволення цих позовних вимог допустив неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, а відтак рішення суду в цій частині слід скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, а у решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі “Проніна проти України” (рішення від 18.07.2006).
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Згідно п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є суттєвими та складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,                                                                                                                        
                                                        п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року по справі №380/9141/24 скасувати в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії з обмеженням максимального розміру індексації пенсії та в частині визначення Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області зобов`язання виплатити ОСОБА_1 з 01 березня 2023 року та з 01 березня 2024 року індексації пенсії без обмеження розміру збільшення в результаті перерахунку пенсії максимальним (граничним) розміром 1500 грн та прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.
У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року по справі №380/9141/24 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук