Справа № 299/2376/24

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2025                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/38/25 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Пекареніна А. А. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11.12.2024. 
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 148048 від 05.03.2024 та постанови суду від 11.12.2024 вбачається, що 05.03.2024 о 01 год 40 хв, на напрямку 107 прикордонного знаку на околиці селища Вилок Берегівського району Закарпатської області (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), на відстані приблизно 400 метрів від лінії державного кордону України в межах прикордонної смуги був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 , який спільно з громадянами України ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України до Угорщини у пішому порядку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, у складі групі осіб, чим порушив ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат Пекаренін А. А. просить постанову судді від 11.12.2024 скасувати та закрити провадження у справі. Стверджує, що на день винесення оскаржуваної постанови сплив строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ч. 5 ст. 38 КУпАП, оскільки правопорушення вчинено та виявлено 05.03.2024, а постанова винесена 11.12.2024, що свідчить про те, що адміністративне стягнення накладено поза межами строків накладення адміністративного стягнення. Разом з тим зазначає, що протокол щодо ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і до нього не додано таких доказів, які б підтверджували наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. При цьому, матеріали справи не містять схеми правопорушення та відомостей про свідків, а також фото-, чи відеофіксації правопорушення. У протоколі не конкретизовано у чому саме полягала спроба незаконного перетину ОСОБА_1 державного кордону, не зазначено місце та спосіб, у який він намагався перетнути кордон. 

-2-

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується відповідними довідками про доставку смс-повідомлення, ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Пекаренін А. А., на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли, відомостей про поважність причин неявки не надали. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та захисника-адвоката Пекареніна А. А., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП. При цьому, береться до уваги заява захисника-адвоката Пекареніна А. А. про розгляд справи без участі сторони захисту.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_6 належним чином дотримані.
Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 148048 від 05.03.2024 стверджується, що 05.03.2024 о 01 год 40 хв, на напрямку 107 прикордонного знаку на околиці селища Вилок Берегівського району Закарпатської області (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), на відстані приблизно 400 метрів від лінії державного кордону України в межах прикордонної смуги був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 , який спільно з громадянами України ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України до Угорщини у пішому порядку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, у складі групі осіб, чим порушив ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються протоколом про 

-3-

адміністративне затримання від 05.03.2024, рапортом інспектора прикордонної служби 1 категорії – фельдшера відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 від 05.03.2024, схемою виявлення та затримання ОСОБА_1 . 
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.
Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 стороною захисту не надано.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 1 категорії – фельдшера відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 від 05.03.2024 ОСОБА_7 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, і що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, – у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги. 
Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний інспектор при виконанні своїх обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового підписання ним складених щодо нього адміністративних матеріалів та відмови від надання пояснень з приводу обставин, що мали місце. 
Крім того, сторона захисту не надала доказів того, що відносно ОСОБА_1 був вчинений моральний тиск чи незаконні дії з боку прикордонників, що призвело до підписання ним процесуальних документів та відмови від надання пояснень. Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 оскаржував незаконність дій працівників прикордонної служби при його затриманні та складанні відносно нього адміністративних матеріалів.
Доводи апеляційної скарги про те, що протокол щодо ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і до нього не додано таких доказів, які б підтверджували наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження, оскільки зі змісту протоколу вбачається, що у такому відображені всі необхідні та передбачені цією нормою відомості, що свідчить про те, що такий у повній мірі відповідає вимогам закону. При цьому, до протоколу додані докази, про які зазначено вище, і які в своїй сукупності беззаперечно доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.
Не знаходять свого підтвердження та визнаються неспроможними і доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі не конкретизовано у чому саме полягала спроба незаконного перетину ОСОБА_1 державного кордону, не зазначено місце та спосіб, у який він намагався перетнути кордон. 
Відхиляючи вказані доводи, апеляційний суд зазначає про таке.

-4-

Відповідно до диспозиції частини першої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Частиною 2 цієї статті передбачено відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України в складі групи осіб.
Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.
Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною другою статті 204-1 КУпАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України групою осіб поза пунктами пропуску через державний кордон України.
Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд оцінює, як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.
Тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що 05.03.2024 о 01 год 40 хв ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України в Угорщину поза пунктом пропуску в складі групи осіб, в результаті чого був виявлений та затриманий прикордонним нарядом в межах прикордонної смуги (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), на напрямку 107 прикордонного знаку, на відстані 400 метрів до державного кордону. 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні переконливі відомості, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_1 , який є мешканцем м. Харків, знаходився в межах прикордонної смуги на напрямку прикордонного знаку № 107, на відстані 400 метрів від лінії державного кордону України, під час дії воєнного стану та тимчасової заборони чоловікам у віці від 18 до 60 років перетину державного кордону України, з іншою метою, а ніж спроба незаконного перетину державного кордону поза межами пунктів пропуску.
Наявні в матеріалах справи докази безумовно свідчать про наявність у ОСОБА_1 наміру на незаконний перетин державного кордону.

-5-

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 під час затримання не заперечував своєї вини та обставини, викладені у протоколі, а всі складені щодо нього матеріали підписав без жодних зауважень.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять схеми правопорушення є безпідставними та надуманими, оскільки в матеріалах справи є схема виявлення та затримання ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять відомостей про свідків, а також фото-, чи відеофіксації правопорушення, не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 , оскільки наявні в матеріалах справи докази є достатніми для висновків про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. 
Відхиляючи доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, апеляційний суд зазначає, що докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.
При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження, не знайшли свого підтвердження і такі відхиляються.
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.
Будь-яких доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в оскаржуваній постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, стороною захисту не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Тому, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд визнає законними, обґрунтованими та належним чином умотивованими.        При цьому, апеляційним судом враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, в тому числі про витребування доказів, не заявлялось.
Однак, апеляційним судом встановлено, що, вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, судом першої інстанції залишено поза увагою вимоги ч. 5 ст. 38 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтями 204-1 і 204-2 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня їх виявлення, але не пізніше року з дня їх вчинення. При цьому, суд допустив неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту. 

-6-

Зміст ч. 5 ст. 38 КУпАП свідчить про те, що для її застосування пріоритетом є саме момент виявлення правопорушення і саме з цього дня починається відлік строку накладення адміністративного стягнення, у даному випадку – три місяці.
Як вбачається з матеріалів справи, вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, мало місце 05.03.2024 і цього ж дня воно було виявлено працівниками прикордонної служби, про що свідчить факт складення щодо ОСОБА_1 протоколу саме 05.03.2024, однак оскаржувана постанова винесена 11.12.2024, тобто після спливу трьох місяців з дня вчинення та виявлення правопорушення, що свідчить про те, що судом першої інстанції накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення поза межами строків, встановлених ч. 5 ст. 38 КУпАП. 
Тому, доводи апеляційної скарги в цій частині визнаються слушними. 
Пунктом 7 статті 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
За таких обставин, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 5 ст. 38 цього Кодексу.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                                       П О С Т А Н О В И В :
        
Апеляційну скаргу захисника-адвоката Пекареніна А. А. задовольнити частково. 
       Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.12.2024 щодо ОСОБА_8 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя