П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/18605/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Приходько О.Г.  
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
21 січня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Білої Л.М.  Моніча Б.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року (ухвалене в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України  в Житомирській області до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області ЦМУЮ (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області ЦМУЮ (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Відповідач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.
Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 25 грудня 2024 року, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року у справі № 240/3709/23 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вказане рішення набрало законної сили 05 грудня 2023 року, у зв`язку із чим Житомирським окружним адміністративним судом 15 лютого 2024 року було видано ОСОБА_1 виконавчий лист.
04 березня 2024 року Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Понамарьовою К.В. винесено постанову ВП № 74334200 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 240/3709/23, виданого 15 лютого 2024 року Житомирським окружним адміністративним судом, та вказано про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
Копія постанови про відкриття виконавчого провадження була надіслана Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області із супровідним листом від 04 березня 2024 року за № 16339.
04 березня 2024 року Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Понамарьовою К.В. винесено постанову ВП № 74334200 про стягнення виконавчого збору та постанову ВП № 74334200 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, які були надіслані Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області із супровідними листами від 04 березня 2024 року за № 16343 та № 16344.
Отримавши зазначені постанови, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області направило головному державному виконавцю лист від 03 квітня 2024 року № 0600-0501-8/40507, яким повідомило, що в межах наданої компетенції пенсійним органом проведено комплекс заходів для виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року у справі № 240/3709/23: ОСОБА_1 нараховано кошти в сумі 11566,00 грн з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги у розмірі 3906,00 грн.
16 вересня 2024 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Понамарьовою К.В. винесено постанову про накладення на боржника - Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, штрафу у розмірі 5100,00 грн за невиконання вищевказаного судового рішення у справі № 240/3709/23.
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду для її скасування.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно з частиною третьою статті 14 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Положеннями статті 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частиною четвертою статті 372 КАС України визначено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (надалі – Закон № 1404-VIII).
Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до частин першої, другої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному.
Статтею 75 Закону № 1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. При цьому, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника. Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених статтею 18 Закону № 1404-VIII, а також дотриманням сторонами виконавчого провадження свої обов`язків.
Зокрема, частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною третьою цієї ж статті визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, а за частиною четвертою вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.
Як встановлено з матеріалів справи, на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року у справі № 240/3709/23 позивачем здійснено донарахування доплати до разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік, що підлягають виплаті ОСОБА_1 , у сумі 11566 грн.
Однак вказане не підтверджує фактичну виплату пенсіонеру належної грошової допомоги.
Пенсійним органом не заперечується невиконання рішення суду, що набрало законної сили, в частині виплати нарахованих пенсіонеру коштів у розмірі 11566 грн, зазначаючи про те, що виплата таких коштів здійснюватиметься після отримання певного бюджетного фінансування. При цьому у своїх доводах пенсійний орган покликається на те, що відповідно до частини першої статті 17-1 Закону № 3551-XII щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.
Стверджуючи про те, що згідно з пунктом 1 та підпунктом 41 пункту 4 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 423, саме Міністерство соціальної політики України, відповідно до покладених на нього завдань організовує виплату до 5 травня разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Закону № 3551-XII, виплата якої щорічно здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (постанови Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2021 року № 325, від 19 лютого 2020 року № 112, від 20 березня 2019 року № 237, від 14 березня 2018 року № 170 та інші), позивач наполягає на тому, що Пенсійним фондом України відповідно до вищезазначених постанов Уряду лише забезпечувалося подання переліків осіб, які мають право на отримання грошової допомоги щодо осіб, які перебувають на обліку в його органах.
При цьому позивач зауважує на тому, що постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2022 року № 540 "Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" затверджено Порядок використання у 2022 році коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань (надалі - Порядок № 540), згідно з яким дії органів Пенсійного фонду України щодо виплати грошової допомоги у 2022 році полягають в одноразовому включенні суми грошової допомоги у визначеному Порядком № 540 розмірі до відомості (списку) на виплату пенсій за червень 2022 року.
Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою "Забезпечення виконання рішень суду” (далі - бюджетні кошти), для забезпечення виконання рішень суду, прийнятих національними судами, в тому числі про відшкодування моральної шкоди, судових витрат, а також сплати виконавчих витрат і штрафів, накладених державним виконавцем відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" визначає Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення виконання рішень суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2021 року № 902 (надалі – Порядок № 902), який підлягає до застосування у редакції на час виникнення спірних правовідносин у цій справі.
Згідно з абзацом другим пункту 2 боржником згідно з цим Порядком № 902 є, зокрема, Пенсійний фонд України та його територіальні органи; стягувач - фізична особа, на користь якої винесено рішення; рішення - рішення суду, що набрали законної сили.
Відповідно до пунктів 3 і 4 Порядку № 902 головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінсоцполітики. Розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня є Нацсоцслужба та її територіальні органи, регіональні органи соціального захисту населення, районні органи соціального захисту населення, центри з нарахування та здійснення соціальних виплат.
Постановою Кабінету Міністрів України від 24 травня 2024 року № 593 "Деякі питання щодо порядку призначення та виплати соціальної допомоги, виготовлення бланків посвідчень і забезпечення виконання рішень суду" (надалі – Постанова № 593), яка набрала чинності з 28 травня 2024 року, внесено низку змін до Порядку № 902.
Так, згідно з пунктом 5 Порядку № 902 (зі змінами згідно з Постановою № 593) встановлено другим за пріоритетністю напрямком спрямування бюджетних коштів на забезпечення виконання грошових зобов`язань щодо виплати ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань разової грошової допомоги до 5 травня у розмірах, визначених Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань", боржниками у виконанні яких визначено, з-поміж іншого, територіальні органи Пенсійного фонду України.
Як встановлено у пунктах 7, 8 Порядку № 902 черговість виконання рішень визначається боржником за датою їх надходження до боржника, в межах однієї дати - за датою набрання рішенням законної сили, якщо рішення, які виконуються за датою набрання ними законної сили, прийнято стосовно декількох позивачів, - за прізвищами в алфавітному порядку.
Боржник формує окремі списки за черговістю виконання рішень відповідно до пріоритетності спрямування коштів, визначеної пунктом 5 цього Порядку (далі - списки).
Згідно із внесеними змінами Постановою № 593 до пункту 9 Порядку № 902 розподіл бюджетних коштів між боржниками здійснюється Мінсоцполітики з дотриманням пріоритетності напрямів пропорційно потребі в забезпеченні виконання рішень на підставі інформації, наданої, зокрема, Пенсійним фондом України за встановленою Мінсоцполітики формою.
Цією ж Постановою № 593 із внесенням змін до пункту 9 Порядку № 902 встановлено, що Пенсійний фонд України розподіляє бюджетні кошти між Пенсійним фондом України та його територіальними органами з дотриманням пріоритетності їх спрямування пропорційно потребі за списками, сформованими на підставі рішень.
Згідно з пунктом 10-1, яким було доповнено Порядок № 902 згідно з Постановою № 593, Пенсійний фонд України формує інформацію про потребу в бюджетних коштах для забезпечення виконання рішень за грошовими зобов`язаннями за напрямами, зазначеними у підпунктах 2, 3-1 та 4 пункту 5 цього Порядку, підготовлену відповідно до пріоритетності з дотриманням черговості їх виконання за встановленою Мінсоцполітики формою, та подає щомісяця до 10 числа Мінсоцполітики таку інформацію.
Мінсоцполітики після надходження від Пенсійного фонду України інформації про потребу в бюджетних коштах для забезпечення виконання рішень за грошовими зобов`язаннями за напрямами, зазначеними у підпунктах 2, 3-1 та 4 пункту 5 цього Порядку, перераховує бюджетні кошти на окремий рахунок Пенсійного фонду України, відкритий в АТ "Ощадбанк".
Отже, на боржника, яким у цій справі є територіальний орган Пенсійного фонду України, тобто Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, покладено обов`язок формування окремих списків за черговістю виконання судових рішень відповідно до пріоритетності спрямування бюджетних коштів, розподіл яких здійснюється Мінсоцполітики на підставі інформації, наданої Пенсійним фондом України.
Своєю чергою, саме Пенсійний фонд України розподіляє бюджетні кошти між Пенсійним фондом України та його територіальними органами з дотриманням пріоритетності їх спрямування пропорційно потребі за списками, сформованими його територіальними органами, тобто наразі Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Тому безпідставними є покликання позивача на те, що виплату разової грошової допомоги до 5 травня здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, оскільки це було закріплено у статті 17-1 Закону № 3551-XII, яку було виключено на підставі Закону України від 20 березня 2023 року № 2983-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо разової грошової виплати ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань", який набрав чинності 15 квітня 2023 року.
Рішення суду у справі № 240/3709/23, на підставі якого позивачу належить нарахувати та виплатити стягувачу доплату до разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік, набрало законної сили 05 грудня 2023 року й з цієї дати підлягало до виконання.
Колегія суддів критично ставиться до посилань позивача на Порядок № 540, оскільки ним було затверджено порядок використання коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань у 2022 році. Постанова Кабінету Міністрів України від 7 травня 2022 року № 540, якою було затверджено цей Порядок, втратила чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2023 року № 754.
Ухвалою суду першої інстанції від 25 жовтня 2024 року у Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області витребовувались належні докази щодо звернення до Пенсійного фонду України як розпорядника бюджетних коштів вищого рівня щодо фінансового забезпечення виплати суми заборгованості за рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року у справі № 240/3709/23, а також відповіді на це звернення щодо обсягу виділених коштів за відповідною програмою; а також щодо дати включення інформації щодо судового рішення (з наданням належних доказів у підтвердження) до реєстру судових рішень, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України підсистеми "Реєстр судових рішень" ІКІС ПФУ з наданням витягу з цього Реєстру.
На виконання цієї ухвали суду 29 жовтня 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області надано лист (вх. № 59281/24), у якому позивач повідомив, що до Пенсійного фонду України як розпорядника бюджетних коштів вищого рівня не звертався, оскільки Постановою № 593 внесено зміни до Порядку № 902, за якими виплати ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань до 5 травня, боржниками за якими є територіальні органи Пенсійного фонду України, є другим напрямком пріоритетності, розподіл бюджетних коштів за яким покладено на Мінсоцполітики. Також повідомлено про те, що інформацію про виконання рішення № 240/3709/23 та про суму нарахованих, але не виплачених коштів (потребу) включено до Реєстру судових рішень 08 грудня 2023 року.
Жодних доказів щодо внесення відповідної інформації щодо судового рішення у справі № 240/3709/23 до підсистеми "Реєстр судових рішень" саме 08 грудня 2023 року позивачем не надано. Натомість підставою для винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу, зокрема, слугувало невнесення позивачем суми заборгованості за цим судовим рішенням до Реєстру судових рішень, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України підсистеми "Реєстр судових рішень".
Наданою інформацією з підсистеми "Реєстр судових рішень" Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (ІКІС ПФУ) не підтверджено внесення до Реєстру відповідної інформації саме 08 грудня 2023 року.
Колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта щодо вчинення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області усіх залежних від нього дій з метою отримання фінансування з метою виконання рішення суду, а саме щодо включення  рішення у справі № 240/3709/23 до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, звернувся до Пенсійного фонду України з проханням виділити додаткові кошти для виконання рішень суду, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних доводів позивачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано.
Водночас, у листі (на виконання ухвали суду про витребування доказів) від 29 жовтня 2024 року (вх. № 59281/24) позивач повідомив, що не звертався до Пенсійного фонду України як розпорядника бюджетних коштів вищого рівня щодо забезпечення виплати заборгованості.
Доказів щодо складення відповідних списків за черговістю виконання судових рішень відповідно до пріоритетності спрямування коштів, визначеної пунктом 5 Порядку № 902 для подання Пенсійному фонду України для формування для Мінсоцполітики інформації про потребу в бюджетних коштах для забезпечення виконання рішень за грошовими зобов`язаннями з метою здійснення розподілу бюджетних коштів Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області, як боржнику за судовим рішенням, як це встановлено у Порядку № 902, позивачем також не надано та не стверджувалось перед судом.
Державний виконавець на виконання ухвали суду про витребування доказів у листі від 28 жовтня 2024 року № 5.1/95102 повідомив, що з огляду на відсутність вчинених боржником заходів щодо виконання судового рішення відповідні докази в матеріалах виконавчого провадження відсутні.
Отже, як встановлено з матеріалів справи, рішення суду у справі № 240/3709/23 виконано позивачем лише в частині нарахування. 
А тому, надаючи оцінку наведеним позивачем обставинам суд виходить з того, що самостійно встановлена суб`єктом владних повноважень неможливість виконати судове рішення з підстав відсутності бюджетних асигнувань на означені цілі за відсутності вжитих у встановленому порядку заходів задля належного фінансового забезпечення, дає підстави для висновку про невиконання рішення суду без поважних причин.
Стосовно посилання апелянта на низку судових рішень Верховного Суду щодо застосування норм законодавства у справах про накладення штрафу за невиконання рішення суду в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, суд вважає, що для визначення наявності підстав для врахування вищевказаної судової практики визначальною обставиною є встановлення невиконання судового рішення за умови лише поважних причин.
У цій справі відсутність відповідних бюджетних призначень на фінансування виплати за рішенням суду № 240/3709/23 позивач не підтвердив жодними доказами, якими б можливо було встановити обсяги відповідних фінансувань, плани їх надходження та графік погашення вказаних виплат.
Суд зважає, що саме пенсійний орган, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний довести належними доказами відсутність у нього коштів для виплати заборгованості перед пенсіонером у сумі 11566 грн за судовим рішенням у справі 240/3709/23, оскільки саме цими доводами позивач обґрунтовує правомірність заявлених позовних вимог визначаючи відсутність бюджетного асигнування поважною причиною.
Колегія суддів враховує звернення апелянта до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департамента соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації з листом від 13 грудня 2023 року № 0600-0501-6/132602, у якому повідомлено про надходження до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області рішень судів щодо нарахування та виплати разової грошової допомоги до 05 травня за 2022 рік.
За змістом цього листа Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначає про те, що бюджетні кошти за програмою "Забезпечення виконання рішень суду" спрямовуються на забезпечення виконання грошових зобов`язань щодо виплати, зокрема, грошової допомоги до 5 травня, боржником у виконанні яких визначено орган соціального захисту населення, додаючи судові рішення, у тому числі й у справі № 240/3709/23.
Водночас, боржником за рішенням суду у справі № 240/3709/23 не є орган соціального захисту населення. При цьому позивач посилався на норму статті 17-1 Закон № 3551-XII щодо здійснення виплати разової грошової допомоги до 5 травня центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, яку з 15 квітня 2023 року вже було виключено з цього Закону з набранням чинності Законом України від 20 березня 2023 року № 2983-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо разової грошової виплати ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань", а також на Порядок № 540, який також на час звернення втратив чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2023 року № 754.
При цьому, згідно з пунктом 2 та підпунктом 3 пункту 5 Порядку використання коштів державного бюджету для забезпечення соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2023 року № 754, яка в подальшому втратила чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2023 року № 1396, але була чинна на час звернення, Головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінсоцполітики. Бюджетні кошти розподіляються в межах бюджетних призначень і спрямовуються Пенсійному фонду України за напрямом, визначеним підпунктом 3 пункту 4 цього Порядку, - на підставі заявки щодо потреби в бюджетних коштах для виплати щомісячної грошової виплати і витрат на оплату послуг, пов`язаних з її виплатою та доставкою організаціями, які здійснюють виплату та доставку пенсій і грошової допомоги (за формою, визначеною Мінсоцполітики).
Проте, жодних доказів щодо звернення до Пенсійного фонду України позивач не надав. Також відсутні в матеріалах справи і докази щодо вчинення з боку органу пенсійного фонду відповідних дій щодо формування потреби в бюджетних коштах для виплати щомісячної грошової виплати за рішенням суду у справі № 240/3709/23. При цьому направлення судового рішення органу соціального забезпечення поза встановленим порядком щодо визначення (формування потреб) фінансування відповідних виплат не може вважатись належним заходом для забезпечення виконання судового рішення.
У зв`язку з чим, колегія суддів не приймає до уваги посилання пенсійного органу на відсутність бюджетних асигнувань для виплати нарахованої щорічної разової грошової допомоги як на обставину, що звільняє його від відповідальності за невиконання судового рішення.
При цьому слід також врахувати, що відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08 листопада 2005 року), органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
У рішенні "Hornsby v. Greece" (Горнсбі проти Греції) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, ЄСПЛ також зазначив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі "Ромашов проти України2 від 27 липня 2004 року; у справі "Дубенко проти України" від 11 січня 2005 року; та у справі "Козачек проти України" від 7 грудня 2006 року). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою.
Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України", № 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України", № 1811/06, від 19 лютого 2009 року).
Враховуючи вищенаведені обставини та правові норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання позивача на відсутність у нього коштів для виконання рішення суду не може обґрунтовуватись виключно загальними посиланнями на неналежне бюджетне фінансування. 
При цьому, під час розгляду спірних правовідносин не встановлено об`єктивної неможливості невиконання рішення суду.
З огляду на вказане, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Понамарьовою К.В. правомірно винесено постанову від 16 вересня 2024 року ВП № 74334200 та накладено штраф на Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у розмірі 5100,00 грн.
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено. 
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Біла Л.М.    Моніч Б.С.