ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/4773/24  Номер провадження 33/814/1249/24	Головуючий у 1-й інстанції Зуб Т. О.  Доповідач ап. інст. Харлан Н. М.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Харлан Н.М., із секретарем судового засідання Лимар О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Полтавського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Згідно з постановою, 20.10.2024 о 21-30 години ОСОБА_1 за адресою проживання:    АДРЕСА_1  вчинив домашнє насильство психологічного характеру, а саме: ображав та висловлювався нецензурною лайкою у бік дружини ОСОБА_2 , погрожував останній нанесенням тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_1 , в якій просить постанову скасувати та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що місцевим судом не повністю з`ясовано всі обставини, які мають значення для справи.
Вказує, що його вина не доведена, а протокол про адміністративне правопорушення щодо нього не може бути єдиним доказом його вини, оскільки не містить визнання ним вини.
Крім того зазначає, що його належним чином не повідомили про дату, час і місце судового засідання.

Будучи належним чином повідомленими, в судове засіданні учасники провадження не з`явилися та не повідомили про поважність причини неявки, що не перешкоджає апеляційному розгляду.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши їм аналіз та оцінку, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з положеннями ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
З матеріалів провадження вбачається, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення вказаних вимог не дотримався.
Так, диспозиція ч. 1 статті 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.
Згідно зі ст. 3 Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.
Нормами наведеного закону визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Так з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 029960 від 21.10.2024 вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є подружжям та ОСОБА_1 вчинив по відношенню до ОСОБА_2 домашнє насильство яке виразилося у погрозах нанесення тілесних ушкоджень та фізичною розправою, висловлюваннях нецензурною лайкою по відношенню до своєї дружини, що проживає разом із ним за адресою АДРЕСА_1 , чим спричинив домашнє насильство психологічного характеру.
До протоколу також додані протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 20.10.2024 та письмові пояснення ОСОБА_2 про те, що 20.10.2024 близько 21 год. 30 хв. за адресою АДРЕСА_1 у неї з її чоловіком ОСОБА_1 виник конфлікт, який умисно погрожував нанесенням тілесних ушкоджень та фізичною розправою по відношенню до неї. В ході конфлікту чоловік викликав наряд поліції. 
Інших доказів, які б підтверджували обставини, вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, матеріали справи не містять.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов передчасного рішення про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
На підтвердження факту події, що ставиться у провину ОСОБА_1 , у справі маються лише пояснення потерпілої ОСОБА_2 .
В той же час, працівники поліції не відібрали пояснень у ОСОБА_1 , попри те, що як вбачається із пояснень потерпілої, викликав поліцію саме ОСОБА_1 .
Тобто не було з`ясовано причини з яких саме ОСОБА_1 викликав поліцію, а не ОСОБА_2 .
Більше того, наявні матеріали справи не містять обгрунтованих доказів про те, що в ході конфлікту мало місце психологічне насильство, яке наявне, відповідно до викладеного у Законі формулювання, лише тоді, коли словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Протокол про адміністративне правопорушення не містить посилань на свідків події та судом першої інстанції ані свідки, ані самі учасники події не допитувалися.
Також, матеріали не містять даних про те, що будь-яка особа могла бути очевидцем зазначених подій, зокрема і працівники поліції.
       Враховуючи наведене, матеріали справи не містять достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, які йому постановлено у провину у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 029960 від 21.10.2024.
Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
На підставі викладеного вище, вважаю, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а постанову судді Полтавського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - скасувати.
Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду Н.М. Харлан