ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року	Львів	Справа № 140/31190/23 пров. № А/857/14512/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Гуляка В.В., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу представниці позивача ОСОБА_1 - Світлицької Зоряни Олександрівни на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 травня 2024 року (ухвалене головуючою-суддею Смокович В.І. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Луцьку) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

                                                     в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_2 (далі - в/ч НОМЕР_2 , відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати п.1 наказу командира в/ч НОМЕР_1 “Про результати проведення службового розслідування” №60 від 25.08.2023 в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07.05.2024 у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представниця позивача Світлицька З.О. подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на недотримання процедури призначення та проведення службового розслідування, зокрема, на дату надходження до в/ч НОМЕР_1 вимоги Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону за Вих. № 05/01- 769вих23 від 24.07.2023 "Про проведення службового розслідування" у останньої не було повноважень зобов`язувати військову частину провести службове розслідування, стосовно нього, не було внесено відомостей про сторону в кримінальному провадженні (підозрюваний, обвинувачений), а тому службовому розслідуванні мала б передувати службова перевірка в порядку, визначеному Порядком № 608, стосовно фактів, викладених у листі Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону за Вих. № 05/01-769вих23 від 24.07.2023. Вказує, що відносно нього не було оголошено підозри, не було виявлено явних та очевидних ознак неналежного виконання ним службових обов`язків, проведенню службового розслідування мала передувати службова перевірка. У Акті також піднімалося питання невиплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 , зокрема, через те, що воно перераховувалось на картку іншого військовослужбовця. З приводу вказаного, зазначає, що значна кількість військовослужбовців військової частини оформлювала довіреності на отримання їх грошового забезпечення та додаткової винагороди на банківські рахунки інших військовослужбовців, у зв`язку з відсутністю банківського рахунку у АТ КБ "Приватбанк", так як була усна вказівка від командування бригади оформлювати виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди виключно на рахунки вказаного банку, а грошове забезпечення та додаткова винагорода деяких військовослужбовців надходила за довіреністю на картки інших, зокрема – ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що у останніх був відсутній банківський рахунок у АТ КБ "Приватбанк" або відсутній взагалі. Також, невідомим і невстановленим, виходячи з акту є той факт, на якій підставі ґрунтується висновок комісії, яка проводила службове розслідування, про безпідставність нарахування ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 грошового забезпечення та грошової винагороди, оскільки жоден із доданих до акту документів не спростовує участі вказаних осіб у бойових діях. Щодо конфлікту інтересів ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , згідно з відомостями вкту (30 сторінка) розслідуванням встановлено, що з січня 2022 року посаду начальника групи планування військової частини НОМЕР_3 займала лейтенант ОСОБА_9 , яка з лютого 2022 року спільно проживала, але не перебувала у шлюбі з підполковником ОСОБА_1 , а в квітні - травні 2023 року стала офіційною дружиною останнього. Однак, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , будучи військовими військової частини НОМЕР_3 проживали у військовій частині, з часу переведення її на воєнний стан перебували на Сході, де проживали усім підрозділом. За даний час вони не вели спільний побут, спільне господарство і не перебували у близьких відносинах. Таким чином, ОСОБА_8 та ОСОБА_1 в силу приписів Сімейного Кодексу України, не вважалися членами сім`ї одне одному, не підлягали під дію норм Закону України «Про запобігання корупції». Апелянт вважає, що в контексті встановлених обставин саме внаслідок неповноти складеного акту, не доведеними залишилися обставини, у зв`язку з якими було прийняте рішення про притягнення позивача саме до такого виду відповідальності, який було застосовано.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Прокопенко О.Л. просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного
З матеріалів справи видно, що полковник ОСОБА_1 є заступником командира в/ч НОМЕР_4 та був командиром в/ч НОМЕР_3 .
Судом встановлено, що командиру в/ч НОМЕР_1 надійшла вимога від Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону від 24.07.2023 за Вих. №05/01-769вих23 ‘‘Про проведення службового розслідування’’, відповідно до якої, представники прокуратури просили призначити та провести службове розслідування із залученням досвідчених фахівців щодо законності нарахування та виплат грошового забезпечення та додаткових винагород ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , належного обліку та використання наданих в/ч НОМЕР_3 благодійними організаціями та ТЦКСП майна, належного обліку та використання наданих в/ч НОМЕР_5 5 одиниць 9 мм пістолетів – 9 мм ПМ, належного обліку та використання наданої протягом 2022 року в/ч НОМЕР_3 благодійної допомоги від Громадських організацій (далі - ГО) “Майбутнє Українського Донбасу”, “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” та “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ”.
До даної вимоги також надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно відомостей якого була наявна інформація від ІНФОРМАЦІЯ_3 з питань запобігання та виявлення корупції МО України 145/СВТ про те, що військовою службовою особою – командиром в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_1 , зловживаючи службовим становищем під час воєнного стану, викрадено та присвоєно військове майно та зброя.
Також командиру в/ч НОМЕР_1 надійшов лист від ІНФОРМАЦІЯ_3 з питань запобігання та виявлення корупції №146/ств від 24.07.2023 щодо розгляду питання про призначення службового розслідування.
Наказом №384, відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку №608 та у зв`язку із внесенням до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей (№42023052110000071), стосовно колишнього командира в/ч НОМЕР_3 полковника ОСОБА_1 , за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ч.4 ст.410 та ч,5 ст.4261 КК України, вимогою Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону від 27.07.2023 за Вих. №05/01-769вих23 ‘‘Про проведення службового розслідування’’, службового листа ІНФОРМАЦІЯ_3 з питань запобігання та виявлення корупції від 24.07.2023 за Вих.146/ств, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню інкримінованого правопорушення, а також встановлення ступеня вини позивача, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, було проведено службове розслідування стосовно заступника командира в/ч НОМЕР_4 (колишнього командира в/ч НОМЕР_3 ) полковника ОСОБА_1 .
На підставі вказаного наказу було проведено службове розслідування та складено акт службового розслідування №17736 від 18.09.2023, який затверджений командиром в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_10 (далі – акт розслідування).
Рішенням командира в/ч НОМЕР_1 вирішено накласти дисциплінарне стягнення на позивача у вигляді попередження про неповну службову відповідність, за порушення вимог ст.66 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо відповідальності командира окремого батальйону в мирний і воєнний час виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; стан фінансового господарства; ст.67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо зобов`язання командира окремого батальйону забезпечувати збереження озброєння, боєприпасів та інших матеріальних засобів бригади, їх своєчасне поповнення до визначених норм; знати про дійсний стан справ у підрозділах бригади і здійснювати контроль за забезпеченням охорони державної таємниці; не менше ніж двічі на рік проводити огляд, планові та раптові перевірки наявності, стану, збереження і правильного використання озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального, інших матеріальних засобів, їх бойової готовності з оголошенням результатів перевірок наказом по військовій частині, при виявленні фактів нестач (втрати), надлишків, псування, розкрадання майна призначати розслідування; знати справжній стан військової дисципліни в бригаді, вживати заходів для запобігання кримінальним та іншим правопорушенням, негайно доповідати старшому командирові (начальникові) про події, кримінальні правопорушення, адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією та військові адміністративні правопорушення в бригаді і повідомляти про них відповідного прокурора (у разі належності бригади до Збройних Сил України повідомляти також начальника відповідного органу управління Служби правопорядку), особисто з`ясовувати причини катастрофи та інших випадків, пов`язаних із загибеллю людей чи з іншими тяжкими наслідками; щоденно видавати письмові накази по стройовій частині, а у разі потреби - з питань бойової підготовки, окремо по тилу, технічній частині та службі ракетно-артилерійського озброєння; здійснювати планові та раптові перевірки, організовувати щорічне проведення інвентаризації матеріальних засобів у службах, керувати роботою внутрішніх комісій, що проводять такі перевірки; вимог п.1, 2 розділу ХІ Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №440 від 17.08.2017 (далі - Інструкція №440) щодо постановки на облік у військових частинах ТЗіТ, залучених під час мобілізації до складу Збройних Сил через військові комісаріати, здійснюється на підставі актів приймання-передачі транспортних засобів і техніки за формою, наведеною в Положенні про військово-транспортний обов`язок, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №1921 від 28.12.2000 (далі - Положення №1921), щодо обліку ТЗіТ, залучених під час мобілізації до складу Збройних Сил, ведеться окремо від основного обліку військового майна та документального оформлення їх руху, зміни кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показників здійснювати відповідно до вимог цієї Інструкції; вимог п.1 розділу VII Інструкції №440 щодо приймання майна, яке надійшло для військових частин (центрів забезпечення) як міжнародна допомога, від волонтерських організацій, як благодійна, гуманітарна допомога, здійснюється комісією військової частини (центру забезпечення) на підставі даних, відображених у супровідних документах, зі складанням акта приймання-передачі військового майна. Акт приймання-передачі військового майна є підставою для постановки майна, яке надійшло для військових частин (центрів забезпечення) як міжнародна допомога, від волонтерських організацій, як благодійна, гуманітарна допомога, на облік у службах забезпечення та фінансово-економічному органі військової частини (центру забезпечення); вимог п.11 розділу І Інструкції №440 керівництво організацією обліку військового майна у Збройних Силах здійснюють: у військових частинах (центрах забезпечення) - командири військових частин (начальники центрів забезпечення) притягнути до дисциплінарної відповідальності.
Пунктом 1 наказу командира в/ч НОМЕР_1 №60 від від 25.08.2023 “'Про результати проведення службового розслідування” ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову невідповідність.
Вважаючи протиправним оспорюваний наказ, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що  у зв`язку з наявністю витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, яке, в даному випадку, надійшло до відповідача разом із вимогою від Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону від 24.07.2023 за Вих. №05/01-769вих23 ‘‘Про проведення службового розслідування’’, у в/ч НОМЕР_1 були наявні підстави для винесення наказу №384 та призначення саме службового розслідування. Суд зазначив, що у даній справі ключовим питанням для надання оцінки правомірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є встановлення наявності факту невиконання чи неналежного виконання позивачем службових обов`язків щодо дотримання військової дисципліни, тобто наявності підстав для притягнення його до дисциплінарного відповідальності. Суд дійшов висновку про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України “Про військовий обов`язок і військову службу” (далі - Закон №2232-XII).
Згідно ч.1 ст.2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України №548-XIV від 24.03.1999.
Згідно п.11 розд.1 ч.І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно. Військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.
Відповідно до п.16 розд.1 ч.І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Пунктами 26, 27 розділу 1 частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначається Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України №551-XIV від 24.03.1999 (далі - Дисциплінарний статут; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Статтею 45 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Статтею 48 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення : а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Відповідно до ст.ст.83-86 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України №608 від 21.11.2017 (далі - Порядок №608, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п.1 розд.ІІІ Порядку №608, рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Згідно п.3, 4 Порядку №608, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування). Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування. Службове розслідування у випадках, передбачених Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, може проводитись з усуненням військовослужбовця, дисциплінарне правопорушення якого підлягає розслідуванню, від виконання службових обов`язків, про що видається наказ із зазначенням причин усунення.
Згідно п.13 розд.ІІІ Порядку №608, службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.
Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.
Пунктом 1 розділу V Порядку №608 визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Відповідно до п.5, 6 розділу V Порядку №608, акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.
Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Згідно п.1-3 розділу VІ Порядку №608, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування. Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту. Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.
Судом встановлено, що наказ №384 винесено у зв`язку із внесенням до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей (№42023052110000071) стосовно колишнього командира в/ч НОМЕР_3 полковника ОСОБА_1 , за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ч.4 ст.410, ч.5 ст.4261 КК України, вимогою Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону від 24.07.2023 за Вих. №05/01-769вих23 ‘‘Про проведення службового розслідування’’, службового листа ІНФОРМАЦІЯ_3 з питань запобігання та виявлення корупції від 24.07.2023 за Вих. 146/ств, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню інкримінованого правопорушення, а також встановлення ступеня вини позивача, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення було проведено службове розслідування стосовно заступника командира в/ч НОМЕР_4 (колишнього командира в/ч НОМЕР_3 ) полковника ОСОБА_1 .
Судом також встановлено, що позивача, на момент надання відповіді Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону № 05/01-1153вих23 від 20.09.2023, не повідомлено про підозру, відтак він не є стороною у кримінальному провадженні, у розумінні пункту 19 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу.
Водночас, суд слушно зауважив, що пунктом 1 розділу ІІ Порядку №608 чітко визначено, що службове розслідування може призначатися у разі внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення.
Як видно з матеріалів справи та підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань передбачено, що у ІНФОРМАЦІЯ_3 з питань запобігання та виявлення корупції наявна інформація про те, що військовою службовою особою – командиром в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_1 , зловживаючи службовим становищем під час воєнного стану, викрадено та присвоєно військове майно та зброя.
Таким чином, у зв`язку з наявністю витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, яке, в даному випадку, надійшло до відповідача разом із вимогою від Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону від 24.07.2023 за Вих. № 05/01-769вих23 ‘‘Про проведення службового розслідування’’, у в/ч НОМЕР_1 були наявні підстави для винесення наказу №384 та призначення саме службового розслідування, а тому посилання представника позивача на те, що службовому розслідуванні мала б передувати службова перевірка, оскільки стосовно ОСОБА_1 не було внесено відомостей про сторону в кримінальному провадженні, не заслуговують на увагу.
При цьому, суд першої інстанції слушно зауважив, що предметом даного предмету спору є вирішення питання щодо правомірності винесення п.1 наказу командира в/ч НОМЕР_1 №60 від 25.08.2023 “Про результати проведення службового розслідування”, а не надання наявності чи відсутності повноважень у Східного територіального відділу з питань запобігання та виявлення корупції щодо відправки та подачі певних листів чи відповідних подань, як і наявності чи відсутності повноважень у органів прокуратури щодо надсилання вимог про проведення певних дій.
Стосовно залучення до проведення службового розслідування т.в.о помічника командира в/ч НОМЕР_1 з правової роботи - начальника юридичної служби полковником юстиції ОСОБА_11 , колегія суддів зазначає наступне.
Як видно з матеріалів справи, т.в.о помічника командира в/ч НОМЕР_1 з правової роботи - начальником юридичної служби полковником юстиції ОСОБА_12 було лише проведено перевірку повноти та якості акту та матеріалів службового розслідування.
При цьому, як встановлено судом, до самого службового розслідування такий залучений не був, що підтверджується актом службового розслідування, відповідно до якого було проведено службове розслідування стосовно службової діяльності заступника командира в/ч НОМЕР_4 (колишнього командира в/ч НОМЕР_3 ) полковника ОСОБА_1 , комісією у складі : голова комісії - офіцер відділення морально-психологічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 майор ОСОБА_13 ; члени комісії : старший офіцер фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_14 , старший офіцер відділу персоналу штабу в/ч НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_15 , старший офіцер відділу логістики штабу в/ч НОМЕР_1 майор ОСОБА_16 , із залученням офіцера Східного територіального відділу з питань запобігання та виявлення корупції капітана юстиції ОСОБА_17 .
Колегія суддів зазначає, що даний факт не є окремою підставою для скасування порушень, викладених у акті службового розслідування, оскільки здійснення перевірки повноти та якості акту та матеріалів такого розслідування не впливає на остаточне рішення суб`єкта владних повноважень, щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Тобто, в даному випадку визначальним є встановлення наявності факту невиконання чи неналежного виконання позивачем службових обов`язків щодо дотримання військової дисципліни, наявності підстав для притягнення його до дисциплінарного відповідальності.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено, що ОСОБА_1 безпідставно здійснював нарахування та виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди військовослужбовцям ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Вказані особи були внесені у відповідні списки на підставі бойових розпоряджень, бойових журналів та рапортів. При цьому, рапорти щодо виконання бойових завдань, згідно бойових розпоряджень на визначених місцях, долучені до матеріалів справи та додатково підтверджують факт виконання, наведених вище військовослужбовцями, бойових завдань.
Щодо грошового забезпечення стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти солдата ОСОБА_3 , суд вірно зазначив, що пояснення військовослужбовців про наявність скарг ОСОБА_3 , щодо недоотримання грошового забезпечення та копія реєстраційної картки звернення від 07.11.2022, не може бути безумовним свідченням та встановленням реального факту неотримання грошового забезпечення за лютий – квітень 2022 року. 
При цьому, жодних відомостей щодо звернення ОСОБА_3 до правоохоронних органів, з приводу даного факту або до суду, щодо оскарження бездіяльності Міністерства оборони України про не розгляд скарг військовослужбовця, суду не надано.
Стосовно конфлікту інтересів, встановленого в акті службового розслідування, то як видно із акта службового розслідування, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді заступника командира в/ч НОМЕР_4 , мав у своєму прямому підпорядкуванні близького родича, дружину, ОСОБА_9 , чим порушив ч.1, 2 ст.27 Закону України “Про запобіганню корупції”.
Відповідно до ч.2 ст.65 Закону України “Про запобігання корупції”, особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.
Тобто притягнення особи до дисциплінарної відповідальності можливе за умови вчинення корупційного правопорушення або порушення, пов`язаного з корупцією.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що відносно позивача було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення пов`язаного з корупцією або зареєстроване кримінальне провадження по факту вчинення корупційного діяння, проте його не було притягнуто ані до адміністративної, ані до кримінальної відповідальності.
Згідно п.26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України “Про оборону України” дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Враховуючи відсутність протоколу про адміністративне правопорушення, відсутність в матеріалах справи повідомлення передбаченого чинним законодавством Національного агентства з питань запобігання корупції, суд першої інстанції вірно вказав про передчасність висновку відповідача щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача у цій частині.
Як встановлено судом, відповідачем під час проведення службового розслідування встановлена відсутність оригіналів наказів командира в/ч НОМЕР_3 (по стройовій частині) з 24.02.2022 по 22.06.2023.
При цьому, командир бригади зобов`язаний, серед іншого, щоденно видавати письмові накази по стройовій частині, а у разі потреби - з питань бойової підготовки, окремо по тилу, технічній частині та службі ракетно-артилерійського озброєння (ст. 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).
З матеріалів справи видно, що згідно наказу командира в/ч НОМЕР_4 №4 від 08.01.2022 позивача, наказом №349 від 30.12.2021, призначено на посаду командира в/ч НОМЕР_3 , який прибув із запасу та 08.01.2022 зараховано до списків особового складу.
Наказом командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України №385 від 31.12.2022 ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та призначено заступником командира в/ч НОМЕР_4 .
Таким чином, у цій частині посилання відповідача на відсутність оригіналів наказів командира в/ч НОМЕР_3 (по стройовій частині) з 01.01.2023 по 22.06.2023 є безпідставними.
Щодо відсутності оригіналів наказів командира в/ч НОМЕР_3 (по стройовій частині) з 2402.2022 по 31.122022, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно пояснень військовослужбовців ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , накази (по стройовій частині) велись виключно в електронному вигляді. У друкованому вигляді з мокрою печаткою та підписом командира військової частини взагалі відсутні, у зв`язку з небажанням підписувати накази (по стройовій частині) командиром в/ч НОМЕР_3 підполковником ОСОБА_1 . Роздруковані накази подавалися на підпис командиру військової частини ОСОБА_1 , але поверталися без підпису командира. Вказівок про наявність недоліків або недостовірної інформації, яка була в наказах, що могло стати причиною не підписання їх від підполковника ОСОБА_1 не надходило.
Вказане підтверджується також довідкою в/ч НОМЕР_3 , відповідно до якої станом на 02.08.2023 в групі персоналу штабу в/ч НОМЕР_3 відсутні оригінали наказів (по стройовій частині) в друкованому вигляді та з мокрою печаткою за період з 24.02.2022 по 22.06.2023 та в наявності лише електронна версія наказів.
В матеріалах справи також наявні і самі примірники наказів, які зберігались на ЕОМ “ноутбук НР 250” (номенклатурний номер НОМЕР_6 ), де відсутній підпис командира в/ч НОМЕР_3 (по стройовій частині) підполковника ОСОБА_1 та мокра печатка в/ч НОМЕР_3 .
Таким чином, матеріалами справи підтверджується відсутність наказів командира в/ч НОМЕР_3 (по стройовій частині) за вказаний період в оригіналі, з підписом командира в/ч НОМЕР_3 (по стройовій частині) підполковника ОСОБА_1 та мокрою печаткою в/ч НОМЕР_3 під час проведення службового розслідування.
Щодо не проведення службових розслідувань щодо втрати військового майна по службам забезпечення в/ч НОМЕР_3 , колегія суддів зазначає наступне.
Згідно довідки в/ч НОМЕР_3 станом на 03.08.2023 в групі персоналу штабу в/ч НОМЕР_3 не зареєстровані та відсутні матеріали службових розслідувань, призначених наказами в/ч НОМЕР_3 , від 16.12.2022 за №709, №711, №713, №714, №715 та №716.
Так, в матеріалах справи наявні і самі накази, щодо призначення службового розслідування, відповідно до яких наказано за результатами проведення опрацювати відповідні акти та надати ОСОБА_1 на затвердження до 30.12.2022.
При цьому, колегія суддів враховує, що лише 31.12.2022 наказом №385 ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та призначено заступником командира в/ч НОМЕР_4 , а тому станом на 30.12.2022 позивач був зобов`язаний здійснювати контроль за виконанням таких наказів, однак жодних дій щодо розгляду та/чи продовження розгляду таких і з подальшим їх переданням підполковнику ОСОБА_20 не вчинив.
З приводу отримання благодійної допомоги, в тому числі транспортних засобів, суд першої інстанції вірно врахував, що відповідачем під час проведення службового розслідування встановлено, що відповідно до п.1, 2 розділу ХІ Інструкції №440, постановка на облік у військових частинах транспортних засобів і техніки (далі – ТзіТ), залучених під час мобілізації до складу Збройних Сил через військові комісаріати, здійснюється на підставі актів приймання-передачі транспортних засобів і техніки за формою, наведеною в Положенні №1921.
Згідно п.11 Інструкції №440, керівництво організацією обліку військового майна у Збройних Силах здійснюють у військових частинах (центрах забезпечення) - командири військових частин (начальники центрів забезпечення).
В матеріалах справи наявні акти приймання-передачі благодійної допомоги, серед яких ГО “Народна самооборона Львівщини” актом прийому-передачі №Чайк/OUT/00867 від 17.10.2022 військовослужбовцю ОСОБА_4 передано три бінокля, ГО “Будуємо Україну разом” актом прийому-передачі №2 від 30.01.2023 військовій частині НОМЕР_3 через ОСОБА_1 передано 2 одиниці принтера “CANON Pixma INK E414” та 2 к-ту систем безперервної подачі чорнил WWM для “CANON Pixma. Е3140/484+РG46/СL56”; ГО “Будуємо Україну разом” актом прийому-передачі №4 від 06.05.2022 військовій частині НОМЕР_3 передано 3 одиниці планшета “Sigma mobile X-Type”, 3 одиниці планшет-телефон Hoozo, 6 одиниць флеш-носіїв microSDXC 64 Gb Kingston; ГО “Будуємо Україну разом” актом прийому-передачі №27 від 18.08.2022 позивачу передано 35 одиниць зарядних пристроїв Bascus Bipow Digital Display 10000 mAh; також ГО “Майбутнє Українського Донбасу”, “Товариство Українсько-Катарської Дружби Кала`ат Аз-Зубара” та “Товариство Українсько-Пакистанської Дружби Банг-е Дара” встановлено, отримувалось майно тільки з ГО “Майбутнє Українського Донбасу” за Актами приймання передачі благодійної допомоги №1 від 03.06.2022 та №2 від 18.08.2022 про отримання продуктів харчування.
Також, під час проведення службового розслідування, комісією у в/ч НОМЕР_3 та в/ч НОМЕР_4 , були виявлені інші акти прийому-передачі благодійної допомоги за 2022 – 2023 роки, які мають підписи посадових осіб в/ч, у тому числі і підполковника ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції слушно зауважив, що наведені факти необлікування у службах забезпечення, які встановлені актом службового розслідування позивачем не спростовані, а посилання позивача щодо надходження такої допомоги без облікових документів та із запізненням від одного до шести місяців або взагалі не надходила, не знайшло свого підтвердження у матеріалах справи.
Також під час службового розслідування встановлено, що ГО “Будуємо Україну Разом” передано ОСОБА_1 актом прийому-передачі №14 від 11.08.2022 автомобільний транспорт VOLKSWAGEN CRAFTER, 2007, д.н.з. НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , актом приймання-передачі №9 від 08.07.2022 автомобільний транспорт MITSUBISHI PAJERO SPORT, 2002, н.з. НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , які на обліку у військовій частині НОМЕР_3 не перебувають та місце перебування їх не відомо.
Як встановвлено судом, в/ч НОМЕР_3 були отримані транспортні засоби від РТЦКСП, місцевих органів державної влади та комунальним підприємством, а саме: актом приймання–передачі транспортних засобів і техніки від 10.08.2022 № б/н передав командиру в/ч НОМЕР_3 полковнику ОСОБА_1 автомобільний транспорт VOLKSWAGEN CADDY, 2008 року випуску, НОМЕР_11 , який на обліку у військовій частині НОМЕР_3 не перебуває та місцезнаходження його невідоме; за актом приймання-передачі благодійної допомоги від 17.09.2022 №б/н передано позивачу автомобільний транспорт VOLKSWAGEN T-4, 1993 року випуску, н.з. НОМЕР_12 , НОМЕР_13 ; актом приймання–передачі транспортних засобів і техніки від 05.05.2022 №б/н начальнику логістики – заступнику командира в/ч НОМЕР_3 капітану ОСОБА_21 спеціальний екскаватор МТЗ 82.1 Борекс-2101, 1995 року випуску, н.з. НОМЕР_14 номер шасі/ кузова НОМЕР_15 . Вказані транспортні засоби перебували на обліку у військовій частині НОМЕР_3 але на теперішній час місцезнаходження їх невідоме.
З приводу вказаного, під час проведення службового розслідування, позивач надав свої пояснення, в яких зазначив, що VOLKSWAGEN CRAFTER, 2007, д.н.з. НОМЕР_7 , НОМЕР_8 під час виконання бойових завдань орієнтовано влітку 2022 року в Луганській чи Донецькій області було пошкоджено внаслідок зіткнення з бетонною опорою (стовпом) через артилерійський ворожий обстріл, який, в подальшому, було переміщено для проведення ремонтних робіт у місто Дніпро, де він знаходиться на теперішній час йому невідомо. MITSUBISHI PAJERO SPORT у жовтні 2022 року було пошкоджено в ході ворожого артилерійського обстрілу та подальше переміщення невідомо. Стосовно VOLKSWAGEN CADDY, 2008 року, зазначає, що такі автомобілі перебували у взводі матеріально-технічного забезпечення, але чи був з номером шасі НОМЕР_11 сказати не може. Щодо спеціального екскаватора МТЗ 82.1 Борекс-2101, 1995 року повідомляє, що у такого були виявлені численні несправності, після він перебував на ремонті, однак невідомо де він знаходиться на даний момент. Зазначає, що за всіма фактами знищення, пошкодження військового майна, зокрема перелічених транспортних засобів робились доповіді по лінії оперативних чергових, призначались та проводились службові розслідування, проведенням яких займався підрозділ логістики, накази про їх призначення підписував позивач, або уповноважена особа, в разі його відсутності.
Матеріали справи не містять доказів які б підтвердили факт знищення та/чи пошкодження транспортних засобів, а також відомостей про призначення та проведення розслідувань щодо відсутності на обліку вищезазначених транспортних засобів та вжиття заходів для виявлення місць їхнього знаходження. Отже позивачем не спростовано факт вказаного порушення, встановленого під час службового розслідування.
Щодо перебування у в/ч НОМЕР_3 9 мм пістолетів ПМ, то службовим розслідуванням встановлено, що згідно рапорту начальника служби РАО в/ч НОМЕР_3 капітана ОСОБА_22 та його пояснень на момент прийняття ним посади начальника служби РАО в/ч НОМЕР_3 01.12.2022, відповідальна особа, яка повинна була йому передати посаду не була визначена, посада начальника складу РАО була вакантна, майно та зброя йому не передавалась. Пістолети НОМЕР_16 , 9 мм пістолет ПМ – АС №4133, 9 мм пістолет ПМ – АС №3714, 9 мм пістолет ПМ – ИВ №4669, НОМЕР_17 на момент прийому посади були відсутні, де вони знаходяться на даний час, йому не відомо. Пояснити де була втрачена зброя йому ніхто не зміг. Будь-яка документація по закріпленню даної зброї за військовослужбовцями була відсутня.
Матеріали справи підтверджують наявність карток обліку викраденої (втраченої) зброї, серед яких і наведені 9 мм пістолети ПМ, які, як значиться у вказаних картках, 15.03.2022 були втрачені внаслідок ворожого артилерійського обстрілу в селищі Південне місто Рубіжне Луганської області, при влучанні снаряду в авто ОСОБА_23 в якому перевозилася зброя.
Згідно пояснень старшого водія в/ч НОМЕР_3 старшого солдата ОСОБА_23 та солдата ОСОБА_24 , крім його речей, речей солдата ОСОБА_24 та штаб сержанта ОСОБА_25 , особистої стрілецької зброї у кількості двох автоматів в автомобільному транспорті, більше нічого не перебувало та пістолетів 9 мм ПМ в автомобільному транспорті не було.
Суд першої інстанції вірно не врахував посилання позивача на те, що з наданої інформації немає підстав вважати, що зброя знаходиться не на обліку в частині, і що стосовно її знищення чи втрати не проводилось службове розслідування за його наказом.
Суд першої інстанції вірно врахував посилання відповідача на Проект інвентаризаційного опису по службі РАО в/ч НОМЕР_3 та встановив, що даний документ був розроблений посадовими особами в/ч НОМЕР_3 , але не був підписаний відповідними посадовими особами, не повністю заповнений, та, відповідно, жодних рішень по інвентаризаційному опису позивачем прийнято не було, тобто цей документ підтверджує, що жодних інвентаризацій майна служби РАО та інших служб забезпечення у в/ч НОМЕР_3 за період з січня 2022 по січень 2023 позивачем організовано не було.
Щодо перерахування грошових коштів на “фонд батальйону”, то як зазначив позивач, жодних вказівок на збір будь-яких грошових коштів з особового складу військової частини на потреби батальйону він не давав.
Разом з тим, як встановлено із пояснень військовослужбовців, а саме : ТВО помічника командира батальйону з фінансово-економічної роботи в/ч НОМЕР_3 молодшого сержанта ОСОБА_26 , начальника складу ракетно-артилерійського озброєння молодшого сержанта ОСОБА_27 , заступника командира в/ч НОМЕР_3 підполковника ОСОБА_28 , молодшого сержанта ОСОБА_29 , начальника служби ракетно-артилерійського озброєння капітана ОСОБА_22 , командира взводу матеріально – технічного забезпечення головного сержанта ОСОБА_30 , командира відділення роти вогневої підтримки штаб – сержанта ОСОБА_25 , відповідального виконавця групи персоналу штабу в/ч НОМЕР_3 старшого солдата ОСОБА_18 , начальника логістики – заступника командира в/ч НОМЕР_3 капітана ОСОБА_21 , стрільця – снайпера 1 механізованого взводу механізованої роти в/ч НОМЕР_3 старшого солдата ОСОБА_31 , штаб-сержанта 3-ої категорії групи персоналу штабу в/ч НОМЕР_3 молодшого сержанта ОСОБА_19 , командира 1 взводу 2 стрілецької роти в/ч НОМЕР_18 сержанта ОСОБА_32 , вказані особи знали про існування такого фонду і більшість із них, за усною вказівкою щомісячно перерахували кошти на особисту банківську карту позивача??? або картку старшого солдата ОСОБА_33 в розмірі 10000,00 гривень з кожного військовослужбовця, який не бере безпосередню участь у бойових діях на неофіційний “фонд батальйону”.
Наведене вище підтверджується матеріалами службового розслідування, а саме поясненнями військовослужбовців та платіжних інструкцій, які є наявними в матеріалах справи.
Згідно ст.58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, на командира (начальника) як єдиноначальника покладено особисту відповідальність, зокрема, і за виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу. При цьому, командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.
Відповідно до ст.59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, прямо передбачено, що командир (начальник) зобов`язаний знати морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців; займатися правовим вихованням підлеглих; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; постійно виховувати підлеглих у дусі гуманізму та людяності, спираючись при цьому на загальновизнані принципи міжнародного права; проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини.
Згідно ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна полягає у додержанні всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України, та досягається, як шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України, так і шляхом умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів до підлеглих та правильного застосування засобів переконання. При цьому, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до ст.5 Дисциплінарного статуту, командир відповідає за стан військової дисципліни, який визначається, зокрема, і морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни. Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.
Суд першої інстанції слушно зауважив, що стаття 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та стаття 5 Дисциплінарного статуту покладають на командира відповідальність перед державою за виховання підпорядкованих йому військовослужбовців та за дотримання ними військової дисципліни. Така відповідальність може виражатися, у тому числі в дисциплінарній відповідальності командира за дії підлеглих йому військовослужбовців.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що факт вчинення підлеглими позивача військовослужбовцями дій, які мають ознаки кримінального правопорушення, став наслідком їх низьких морально-психологічних якостей, відповідальність за які, як встановлено статтею 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статтею 5 Дисциплінарного статуту, несе також позивач як їх командир (начальник).
Також згідно статті 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) особисто приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Таким чином, для притягнення до дисциплінарної відповідальності, достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.07.2023 по справі №420/15045/21.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про факт порушення ппозивачем вимог щодо своїх зобов`язань, як командира окремого батальйону, передбачених статтею 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме : невидача щоденно письмових наказі по стройовій частині, а у разі потреби – з питань бойової підготовки, окремо по тилу, технічній частині та службі ракетно-артилерійського озброєння; невжиття заходів до відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині НОМЕР_3 ; службові розслідування з факту втрати стрілецької зброї та іншого військового майна у військовій частині командирами в/ч НОМЕР_3 були призначені, але не завершені; не був організований бухгалтерський облік військового майна (у тому числі непорушного запасу), так, жодних наказів з цього приводу не видавалися, перевірок не проводилося, благодійна допомога, яка надходила до в/ч НОМЕР_3 на бухгалтерський облік не ставилася; не здійснювалися планові та раптові перевірки, не організовувалися щорічні проведення інвентаризації матеріальних засобів у службах, не здійснювалось керування роботою внутрішніх комісій, що проводять такі перевірки, так, жодних наказів про початок інвентаризації та її закінчення у в/ч НОМЕР_3 не видавалися; не володів справжнім станом військової дисципліни окремого батальйону, не вживав заходів для запобігання кримінальним та іншим правопорушенням, негайно не доповідав старшому командирові (начальникові) про події, кримінальні правопорушення, адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією та військові адміністративні правопорушення в окремому батальйоні і повідомляти про них відповідного прокурора (у разі належності батальйону до Збройних Сил України повідомляти також начальника відповідного органу управління Служби правопорядку), заходи відповідно до вимог Закону України "Про запобігання корупції" не вживалися, відповідні доповіді вищому командуванню та прокурору не робилися, з інших військових адміністративних правопорушень службові розслідування у військовій частині не проводилися; не забезпечувалося збереження озброєння, боєприпасів та інших матеріальних засобів окремого батальйону, їх своєчасне поповнення до визначених норм, так майно, яке надавалося військовій частині, як благодійна допомога та все інше майно на кількісному та якісному обліку не перебувало, мало місце відсутність майна на бухгалтерському обліку, відповідних складських приміщень обладнаних до вимог керівних документів по службам у військовій частині НОМЕР_3 не було; не здійснювалось не менше ніж двічі на рік огляд, планові та раптові перевірки наявності, стану, збереження і правильного використання озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального, інших матеріальних засобів, їх бойової готовності з оголошенням результатів перевірок наказом по військовій частині, при виявленні фактів нестач (втрати), надлишків, псування, розкрадання майна призначати розслідування, у військовій частині НОМЕР_3 не проводилися.
Колегія суддів зазначає, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Отже, вибір одного із видів дисциплінарного стягнення належить до дискреційних повноважень органу, що має право приймати рішення за результатами розгляду дисциплінарного провадження.
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.09.2023 по справі №240/44051/21, від 28.06.2023 по справі №640/20223/20.
Посилання позивача на окремі недоліки проведення службового розслідування колегія суддів не враховує, оскільки порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення (постанова Верховного Суду від 22.05.2020 по справі №825/2328/16).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено наявності суттєвих порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваного рішення, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.
При цьому, висновок службового розслідування сформований у межах компетенції та з урахуванням реального військового стану в Державі. Такий висновок сформований на підставі належних та допустимих доказів, а тому суд погоджується з аргументами відповідача про те, що спірний наказ є правомірним та обгрунтованим, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення співмірним до вчиненого проступку.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для задоволення даного позову.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі “Проніна проти України” (рішення від 18.07.2006).
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.1 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

                                                     п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 травня 2024 року по справі №140/31190/23 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	С. М. Шевчук