РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 569/18726/24
Провадження № 22-ц/4815/398/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
судді-доповідача – Шимківа С.С.,
суддів:                    –    Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.
учасники справи: 
позивач            – Акціонерне товариство "Укрсиббанк",
відповідач –  ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрсиббанк" на додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2024 року (ухвалене у складі судді Левчука О.В.) у справі за заявою представника ОСОБА_1 – адвоката Грабовського Віталія Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних, -

       в с т а н о в и в :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2024 року у задоволенні позову Акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних – відмовлено.
16 грудня 2024 року представником  ОСОБА_1 – адвокатом Грабовським Віталієм Анатолійовичем подано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення правничої допомоги в розмірі 10000 гривень.
Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 понесла витрати на оплату правової допомоги у справі у розмірі 10 000 грн, що підтверджуються належними доказами: копією договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 17.06.2021 року; копією предметного завдання № 08-11-2024 року до договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 17.06.2021 року; копією акту здачі-приймання наданих послуг до договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 17 червня 2021 року, складеного 12.12.2024 року; копією рахунку № 12-12/2024 від 12.12.2024 року, виданого АБ "Віталія Грабовського".
Додатковим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2024 року заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних - задоволено частково.
Ухвалено додаткове рішення у справі за позовом Акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних.
Стягнуто з Акціонерного товариства "Укрсиббанк" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000, 00 грн.
Рішення вмотивовано тим, що враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, до стягнення з позивача на користь відповідача підлягає 8 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись із додатковим рішенням місцевого суду, 20 січня 2025 року АТ "Укрсиббанк" подало апеляційну скаргу, у якій просило скасувати додаткове рішення Рівненського міського суду від 23 грудня 2024 року та відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що жодного платежу на виконання договору про надання професійної правничої допомоги від 17.06.2021 року, щодо надання правової допомоги саме по справі № 569/18726/24 не проводилося. Крім того, в договорі про надання правової допомоги та в рахунку за надані послуги не зазначається, що правнича допомога надана саме в межах розгляду даної справи і матеріали справи протилежного не містять.
Заявник не довела, що докази надані на підтвердження одержаної правничої допомоги стосуються саме цієї справи.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку про залишення її без задоволення, а рішення суду без змін.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша-друга статті 133 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства – відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.  
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу заявником надано: копію договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 17.06.2021 року (а.с. 145), копію предметного завдання №08-11-2024 від 08.11.2024 року (а.с. 151), копію акту здачі-приймання наданих послуг від 12.12.2024 року (а.с. 152), копію рахунку за надані послуги № 12-12/2024 від 12.12.2024 року (а.с. 144), копію ордеру серії ВК №1150005 від 11.11.2024 року та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо АБ "Віталія Грабовського" (а.с. 153).
Тобто, представником відповідача надано всі необхідні документи, які передбачені ч. 3 ст.137, ст. 141 ЦПК та в термін відповідно до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що заявник не довела, що докази надані на підтвердження одержаної правничої допомоги стосуються саме цієї справи не заслуговують на увагу.
У наданих заявником копіях документів щодо понесених витрат на правничу допомогу (предметне завдання № 08-11-24 від 08.11.2024 року, акт здачі-приймання наданих послуг до Договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 17 червня 2021 року) вказано саме про надані адвокатські послуги з представництва під час розгляду справи № 569/18726/24 за позовом Акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних.
Щодо не надання квитанції про оплату вартості отриманих послуг, апеляційний суд зазначає наступне.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). 
Указана судова практика є незмінною.
При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд першої інстанції виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції правомірно стягнув з Акціонерного товариства "Укрсиббанк" на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 грн.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що оскаржуване додаткове рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрсиббанк" залишити без задоволення, а додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2024 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                  Шимків С.С.

Судді:                                                                                   Гордійчук С.О.

               Ковальчук Н.М.