ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

16 січня 2025 року 	м.Суми	

Справа №589/5114/23 
Номер провадження 22-ц/816/245/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Філонової Ю. О. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»
на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19 лютого 2024 року у складі судді Лєвші С.Л., ухвалене в м. Шостка Сумської області,
в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду за допомогою засобів поштового зв`язку з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 22 квітня 2011 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України.
Внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором № б/н від 22 квітня 2011 року станом на 23 серпня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 43576 грн 99 коп., яка складається із: 35232 грн 83 коп. – заборгованість за кредитом; 8344 грн 16 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 0,00 грн – заборгованість за комісією, 0,00 грн – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, яку позивач і просив стягнути на свою користь.
Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19 лютого 2024 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 квітня 2011 року у розмірі 35232 грн 83 коп. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення в цій частині ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, за невідповідності висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, в іншій частині рішення суду залишити без змін. Стягнути з відповідача судові витрати.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що відповідачем при укладення договору була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», тобто сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, зокрема процентна ставка.
Наголошує на тому, що 24 грудня 2019 року відповідача ознайомили з новими умовами кредитування в банку шляхом підписання ним актуальної заяви позичальника, в якій містяться умови кредитування щодо сплати процентів. Тобто підписанням заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 24 грудня 2019 року відповідач підтвердив, що він обізнаний та погодився з розміром відсоткової ставки. 
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористався.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту не оскаржується, а тому відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 22 квітня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 31).
Крім того, 22 квітня 2011 року ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування з використанням «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відповідно до умов якої сторонами були визначені наступні умови надання кредитних коштів: пільговий період до 55 днів; базова відсоткова ставка на місяць 2,5% – нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів на рік; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, що складається із: пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = базова процентна ставка за договором)/30 – нараховується за кожний день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн на місяць, нараховуються 1 раз на місяць за наявності прострочення за кредитом або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн; штраф за порушення строку платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів у сумі 500 грн + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій (а.с. 32).
24 грудня 2019 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 23-30).
З довідки банку вбачається, що ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором було надано наступні кредитні картки №№: НОМЕР_1 (дата відкриття – 22 квітня 2011 року, термін дії – 02/15, тип картки – карта Універсальна); НОМЕР_2 (дата відкриття – 22 квітня 2011 року, термін дії – 03/15, тип картки – карта Універсальна mini); НОМЕР_3 (дата відкриття – 29 вересня 2014 року, термін дії – 09/18); НОМЕР_4 (дата відкриття – 09 листопада 2017 року, термін дії – 11/21, тип картки - карта Універсальна); НОМЕР_5 (дата відкриття – 18 листопада 2021 року, термін дії – 12/25, тип картки - карта Універсальна GOLD) (а.с. 22). 
Крім того, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог було надано Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, який відповідачем не підписаний (а.с. 33-56), та виписку за договором (а.с. 67-103).
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 23 серпня 2023 року становить 43576 грн 99 коп., яка складається із: 35232 грн 83 коп. – заборгованість за кредитом; 8344 грн 16 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом (а.с. 5-20).
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за процентами, суд першої інстанції виходив з того, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, а також Витяг з Тарифів, які були додані позивачем до позовної заяви на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, не містить підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 22 квітня 2011 року шляхом підписання анкети-заяви. В анкеті-заяві сторонами не узгоджено розмір процентів за користування коштами. Тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами.
Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Як вже зазначалося вище, окрім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідачем 22 квітня 2011 року було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка містить основні умови кредитування, в т.ч. базову процентну ставку – 2,5% на місяць. З даними умовами кредитування ОСОБА_1 ознайомився 22 квітня 2011 року, що засвідчив своїм особистим підписом у довідці про умови кредитування (а.с. 32). 
Тобто сторонами були узгоджені усі істотні умови, які є обов`язковими для кредитних договорів, зокрема щодо порядку надання кредитних коштів, відсоткової ставки за користування коштами, строків та порядку погашення заборгованості, відповідальність за порушення зобов`язання, тощо. А тому висновок суду першої інстанції щодо відсутності погодження між сторонами у письмовому вигляді ціни договору є помилковим.
Проте, вимоги банку про стягнення з відповідача 8344,16 грн заборгованості за простроченими процентами, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Згідно довідки про умови кредитування, підписаної відповідачем 22 квітня 2011 року, базова процентна ставка в місяць по даному типу карти на час укладення кредитного договору складала 2,5% на місяць. 
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, процентна ставка стосовно використання кредитних коштів змінювалась банком, та з 22 квітня 2011 року по 23 серпня 2023 року становила 2,5 % на місяць (30% річних), 2,9 % на місяць (34,8% річних), 3,6% на місяць (43,2 % річних), 3,5% на місяць (42% річних), 3,4% на місяць (40,8% річних) (а.с. 5-20).
У ст. 628 ЦК України йдеться про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Як вбачається із заяви від 22 квітня 2011 року та довідки про умови кредитування сторони погодили розмір процентної ставки на момент укладення кредитного договору на рівні 30 % річних (2,5% на місяць). Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з відповідачем було погоджено підвищення процентної ставки до 2,9% на місяць, 3,6% на місяць, 3,4% на місяць та 3,5 % на місяць АТ КБ «ПриватБанк» всупереч положеннями ст. 81 ЦПК України суду не надано.
Відтак, банком не доведено належними доказами існування у відповідача заборгованості по процентам, яка б відповідала умовам кредитного договору, у розмірі 8344,16 грн.
Відтак, відсутні підстави для стягнення заборгованості по процентам у заявлених позивачем розмірах та порядку нарахування. 
Стосовно доводів апеляційної скарги, що суд у разі незгоди з розрахунком заборгованості по процентам, мав стягнути заборгованість, обраховану, виходячи з процентної ставки, прямо передбаченої законом, колегія суддів зауважує, що вимоги про стягнення заборгованості за процентами, обрахованої виходячи з розміру облікової ставки Національного банку України, позивачем не заявлялися, а відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За встановлених обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, 4; 381-382 ЦПК України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково. 
Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19 лютого 2024 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   Ю. О. Філонова