ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2025 року          м.Дніпро         Справа №  904/3031/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:  Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б., 
при секретарі судового засідання: Логвиненко І.Г.
представники учасників провадження:
від позивача: Риженко М.С. (в залі суду); 
від відповідача-1: Чернецька О.А. (в залі суду);  
інші учасники: не з`явились; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2024 (суддя Ніколенко М.О., повний текст якого підписаний 30.09.2024) у справі №904/3031/24
за позовом Дніпровської міської ради, м. Дніпро 
до Відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірінг-2013", м. Дніпро
Відповідача-2: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, м. Дніпро
за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Інженерна,1", м. Дніпро
за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача Департамента адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, м. Дніпро 
про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та припинення права володіння

ВСТАНОВИВ:
          
До Господарського суду Дніпропетровської області звернулася Дніпровська міська рада з позовом до Відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірінг-2013", Відповідача-2: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про:
- усунення перешкод у користуванні Дніпровській міській раді земельною ділянкою, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Інженерна, 1, шляхом знесення самочинно побудованих об`єктів нерухомого майна, а саме: будівля магазину літ. Б1 загальна площа - 64 кв.м., будівля магазину літ.В1 загальною площею 64,8 кв.м. (реєстраційні номери об`єкту нерухомого майна: 619522612101) за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірінг-2013";
- припинення права володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірінг-2013" відповідним правом на нерухоме майно - нежитлове приміщення № 99 у будинку 1 по вулиці Інженерній у місті Дніпро (реєстраційні номери об`єкту нерухомого майна: 619522612101, номер речового права: 24041387);
- визнання недійсним та скасування повідомлення про початок будівельних робіт від 04.06.2018, серія ДП 061181551014, видавник: Управління державного архітектурно - будівельного контролю Дніпровської міської ради.
- визнання недійсним та скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 15.08.2019, серія та номер: ДП141192270325, видавник: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради;
- визнання недійсним договору іпотеки від 28.10.2021, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В., за реєстровим № 2791 в частині передачі в іпотеку об`єктів нерухомого майна, а саме: будівля магазину літ. Б1 загальною площею - 64 кв.м., будівля магазину літ.В1 загальною площею 64,8 кв.м., що розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Інженерна, буд. 1, прим. 99 та припинити запис про іпотеку 44711188;
- припинення запису про обтяження, тип: заборона на нерухоме майно за номером: 44710793, що зареєстрований на підставі договору іпотеки від 28.10.2021, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. за реєстровим № 2791.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2024 у справі №904/3031/24 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась Дніпровська міська рада, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
При цьому заявник апеляційної скарги посилається на те, що спірні правовідносини виникли щодо земельної ділянки, розташованої на території міста Дніпро, вулиця Інженерна, 1. Звертаючись до суду з даним позовом, Дніпровська міська рада зазначає, що за вказаною адресою земельна ділянка належить до земель комунальної власності, цивільно-правові угоди укладені між міською радою та фізичними або юридичними особами щодо землі за вищезазначеною адресою відсутні.
Обґрунтовуючи підстави звернення до суду, позивач зазначив, що, згідно з відомостям Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наявна інформація щодо державної реєстрації права приватної власності на нежитлове приміщення з наступним описом: у житловому будинку літ.А-5 на першому поверсі нежитлове приміщення № 99 площею 364,2 кв.м.; літ. а-ганок, літ. а1- ґанок, літ. Б1 будівля магазину площею 64 кв.м., літ. В1 будівля магазину площею 64,8 кв.м., № 1,2,5-огорожа за Товариством з обмеженою відповідальністю “Інжинірінг-2013” на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. 20.12.2017 за реєстровим № 5544; декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 15.08.2019, серія та номер: ДП141192270325, видавник: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради; акт від 20.07.2020, видавник ФОП Цепа І.В. (реєстраційний номер майна: 619522612101, номер відомостей про речове право: 24041387). 
При детальному досліджені правовстановлюючих документів позивачем встановлено, що спірний об`єкт нерухомого майна, свого часу належав Територіальній громаді міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради на підставі свідоцтва про право власності від 16.04.2015, видавник Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Так, вказаний об`єкт нерухомого майна, а саме, - нежитлове приміщення, перебувало у Реєстрі комунальної власності відповідно до витягу від 18.03.2015 № 2886 та мало наступний опис: нежитлове приміщення № 99 на 1 поверсі в житловому будинку літ.А-5, ґанки літ. а, а1.
У подальшому Територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, в інтересах якої діяв Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради відчужила це нежитлове приміщення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Мистерія” на підставі договору купівлі-продажу № 200/А від 15.11.2017, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Пустовим С.В. за реєстровим № 713. Вказаний об`єкт приватизації мав наступний опис: в житловому будинку літ.А-5 на першому поверсі житлове приміщення № 99, поз. 1-27, загальною площею 364,2 кв.м., літ. а, а1 ґанки, літ. Б, В - тіньові навіси, № 1-5 - огорожа.
Згодом між ТОВ “Мистерія” та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір з майновим поручителем від 06.12.2017, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батова Л.Г. за реєстровим № 3549, а предметом іпотеки є нежитлове приміщення з описом: в житловому будинку літ. А-5 на першому поверсі житлове приміщення № 99, поз. 1-27, загальною площею 364,2 кв.м., літ. а, а1 ґанки, літ. Б, В - тіньові навіси, № 1-5 - огорожа.
Між ОСОБА_2 (є директором ТОВ “Мистерія”) та ОСОБА_1 попередньо було укладено договір позики від 15.11.2017 строком виконання на 1 місяць, але не пізніше 15.12.2017.
На підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 18.12.2017, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батова Л.Г. за реєстровим № 5498, ТОВ “Мистерія” передало, а ОСОБА_1 прийняв нерухоме майно: нежитлове приміщення з описом: в житловому будинку літ.А-5 на першому поверсі житлове приміщення № 99, поз. 1-27, загальною площею 364,2 кв.м., літ. а, а1 ґанки, літ. Б, В - тіньові навіси, № 1-5 - огорожа, як задоволення вимог Іпотекодержателя.
За таких обставин, 18.12.2017 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване речове право на нежитлове приміщення з описом: в житловому будинку літ.А-5 на першому поверсі житлове приміщення № 99, поз. 1-27, загальною площею 364,2 кв.м., літ. а, а1 ґанки, літ. Б, В - тіньові навіси, № 1-5 - огорожа за ОСОБА_1 на підставі Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 18.12.2017.
ОСОБА_1 відчужив на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Інжинірінг-2013” на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 20.12.2017, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. за реєстровим № 5544.
ТОВ “Інжинірінг-2013” звернулось до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради з повідомленням про початок будівельних робіт, який було зареєстровано 04.06.2018, серія ДП 061181551014.
ТОВ “Інжинірінг-2013” не надавалась земельна ділянка за адресою: м. Дніпро, вул. Інженерна, буд. 1 в користування для фактичного розміщення та здійснення реконструкції нежитлових приміщень (тіньових навісів) літери Б та В.
У розділі повідомлення про початок будівельних робіт “Документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою” ТОВ “Інжинірінг-2013” не зазначено інформації про підстави користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 .
В подальшому, здійснивши відповідні будівельні роботи, ТОВ “Інжинірінг-2013”, подав до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, що була зареєстрована 15.08.2019, серія та номер ДП 141192270325.
За результатами здійсненої реконструкції загальна площа приміщення літ. Б-1 збільшилась з 45,2 м.кв. до 64 м.кв., загальна площа приміщення літ. В-1 збільшилась з 46,3 м.кв. до 64,8 м.кв. Новостворені об`єкти нерухомого майна були зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Враховуючи тип об`єкту нерухомого майна - нежитлове приміщення, зазначення про наявність інших самостійних об`єктів нерухомого майна, таких як будівлі магазину, суперечить безпосередньо визначенню терміну “нежитлове приміщення”, яке наявне у законодавстві України.
Так, згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, що затверджена Наказ Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.2001 № 127 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2018 № 186) (діяла на час вчинення державної реєстрації та здійснення будівельних робіт), нежитлове приміщення (група нежитлових приміщень) - це сукупність нежитлових приміщень, які мають сполучення між собою та окремий вихід на сходову клітку, коридор або земельну ділянку чи прилеглу територію і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.
При здійсненні державної реєстрації змін у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме зазначення об`єкту нерухомого майна відповідного типу: нежитлове приміщення наступним описом: в житловому будинку літ.А-5 на першому поверсі нежитлове приміщення №99 площею 364,2 кв.м., літ. а - ґанок, літ. а1 - ґанок. літ. Б 1 будівля магазину площею 64 кв.м., літ. В 1 будівля магазину площею 64,8 кв.м.. № 1,2,5 - огорожа, прямо суперечить зареєстрованому типу нерухомого майна, оскільки відповідно до його визначення самостійні об`єкти нерухомого майна (капітальні споруди) позначені літ. Б1, В1 не можуть вважатись допоміжними та бути зареєстровані у складі як приналежність до головної речі, якою являється нежитлове приміщення, розташоване у житловому будинку літ.А-5.
Крім того, документи дозвільного характеру Управлінням державного архітектурно-будівельного  контролю Дніпровської міської ради було видано та зареєстровано без отримання відповідачем-1 земельної ділянки під приведення відповідних будівельних робіт, пов`язаних з реконструкцією. Чим порушено норми чинного законодавства, процедуру видачі дозвільних документів та порушено права та інтереси міської ради, як власника земельної ділянки на якій здійснювалась будівельна діяльність.
При отриманні повідомлення про початок виконання будівельних робіт та при введенні об`єкту нерухомого майна заявником - ТОВ “Інжинірінг-2013” було зазначено інформацію про відсутність земельної ділянки під нерухомим майно стосовно якого проводяться будівельні роботи та здійснюється реконструкція. 
За таких обставин, позивач наполягає на тому, що відповідний орган архітектурно-будівельного контролю, а саме Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, не дотримуючись положень законодавства України стосовно правових підстав для видачі та реєстрації дозвільних документів стосовно проведення будівельних робіт, не перевірив факт того чи є заявник будівництва (реконструкції) власником або правокористувачем земельної ділянки на якій відбуваються будівельні роботи, зареєстрував декларацію про готовність об`єкта до експлуатації та прийняв в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти нерухомого майна літ. Б1 та В1.
З урахуванням вищевикладеного, позивач вважає реконструйовані об`єкти нерухомого майна літ. Б1 та В1 самочинним будівництвом.
Виключною підставою для скасування декларації про початок будівництва є встановлений факт здійснення самочинного будівництва, зокрема, якщо будівництво здійснюється на земельній ділянці, що не відведена для цієї мети.
Не набувши речових прав на новостворені самочинного збудовані об`єкти нерухомого майна, а саме будівлі магазину літ. Б1 та В1, ТОВ “Інжинірінг-2013” здійснило державну реєстрацію відносно них у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та уклав договір іпотеки від 28.10.2021, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. за реєстровим № 2791. Одночасно з державною реєстрацією запису про іпотеку, приватним нотаріусом зареєстровано обтяження у вигляді заборони № 44710793.
Отже, внаслідок самочинного будівництва (реконструкції) будівель магазину літ. Б1, В1, дозвільну документацію відносно яких було безпідставно зареєстровано у Реєстрі дозвільних документів, здійснено державну реєстрацію змін та у подальшому передано спірний об`єкт нерухомого майна в іпотеку, що призвело до протиправного позбавлення міської ради комунальної власності.
Крім того, позивач зауважив, що при набутті у власність спірного об`єкту нерухомого майна ТОВ “Інжиніринг-2013” на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 20.12.2017 з наступним описом: нежитлове приміщення з описом: в житловому будинку літ.А-5 на першому поверсі житлове приміщення № 99, поз. 1-27, загальною площею 364,2 кв.м., літ. а, а1 ґанки, літ. Б, В - тіньові навіси, № 1-5 - огорожа, діяла Інструкція про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна в редакції від 29.01.2013, згідно якої навіси - це будівлі тимчасового характеру, побудовані без фундаменту, з недовговічного матеріалу, сезонного використання (без утеплення основних огороджувальних конструкцій). Ураховуючи зазначене, а саме відсутність фундаменту, навіси літ. Б1 та В1 є тимчасовими спорудами та відповідно до положень ст. 181 ЦК України, належать до рухомих речей.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інжинірінг-2013" у відзиві просить в задоволенні апеляційної скарги Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2024 по справі №904/3031/24 відмовити в повному обсязі.
Зазначає, що власник земельної ділянки по вул. Інженерна, буд. 1 в м. Дніпро - територіальна громада м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради та її виконавчих органів були своєчасно обізнані про набуття спірного об`єкту нерухомості у приватну власність відповідача-1, про намір останнього здійснити реконструкцію такого об`єкту, про завершення його реконструкції. Власник спірної земельної ділянки своєчасно не висловлював будь-яких заперечень проти здійснення ТОВ «Інжинірінг-2013» реконструкції нежитлової будівлі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2024 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Іванова О.Г. (доповідач), судді – Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 24.10.2024 здійснено запит матеріалів справи із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
30.10.2024 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.
        Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.24  у справі №904/3031/24; розгляд справи призначено у судовому засіданні на 10.02.2025.
В судове засідання 10.02.2025 представники відповідача-2 та третіх осіб не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.
В судовому засіданні 10.02.2025 оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача-1, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5   статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України      кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 26.03.2015 зареєстровано право власності за Територіальною громадою міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на нежитлове приміщення за адресою: місто Дніпро, вул. Інженерна, буд. 1, прим. 99, РНОНМ: 619522612101. Опис об`єкта: в житловому будинку літ. А-5 на першому поверсі житлового будинку на першому поверсі нежитлове приміщення № 99, поз. 1-27, загальною площею 364,2 кв.м., літ. а-ганок, літ. а1- ґанок, літ. Б. В. - тіньові навіси, № 1-5 - огорожа.
З технічного паспорту на громадський будинок від 19.05.2015 вбачається, що вказаний об`єкт нерухомості був побудований у 1957 році (т. 1, а.с. 61). Тобто, таке приміщення було збудовано за радянських часів за державні кошти та належало до державної власності. Згодом, на підставі ЗУ "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", рішенням Дніпропетровської міської ради від 29.10.2014 № 7/56 нежитлове приміщення включено до переліку об`єктів, які підлягають приватизації шляхом аукціону.
За договором купівлі - продажу № 200/А від 15.11.2017 Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради (продавець) передав у власність, а ТОВ "Мистерія" (покупець) прийняв нежитлове приміщення за адресою: місто Дніпро, вул. Інженерна, буд. 1, прим. 99, РНОНМ: 619522612101. 
Опис об`єкта приватизації: в житловому будинку літ. А-5 на першому поверсі житлового будинку на першому поверсі нежитлове приміщення № 99, поз. 1-27, загальною площею 364,2 кв.м., літ. а-ганок, літ. а1- ґанок, літ. Б. В. - тіньові навіси, № 1-5 - огорожа (п. 1.1 договору).
Приймання-передача об`єкта приватизації також підтверджується актом від 21.11.2017.
В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 22.11.2017 вчинено запис №23496405 про реєстрацію права власності на вказане нежитлове приміщення за ТОВ "Мистерія".
Згодом між ТОВ "Мистерія" (іпотекодавець) та ОСОБА_1 (іпотекодержатель) був укладений іпотечний договір з майновим поручителем від 06.12.2017, зареєстрований в реєстрі за № 3549.
Відповідно до п. 1.1 іпотечного договору, іпотекодавець у забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, складеного зі всіма змінами і доповненнями до нього, якщо такі будуть, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем 15.11.2017, передав іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, зазначене у п. 2.1 цього договору, що надалі іменується предмет іпотеки, а іпотекодержатель приймає його в іпотеку та набуває право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у повному обсязі переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця.
У п. 2.1 іпотечного договору визначено, що предметом іпотеки за цим договором є належне іпотекодавцю на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . 
Опис об`єкта: в житловому будинку літ. А-5 на першому поверсі житлового будинку на першому поверсі нежитлове приміщення № 99, поз. 1-27, загальною площею 364,2 кв.м., літ. а-ганок, літ. а1- ґанок, літ. Б. В. - тіньові навіси, № 1-5 - огорожа.
В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 18.12.2017 вчинено запис №23989223 про реєстрацію права власності на вказане нежитлове приміщення за ОСОБА_1 .
На підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. 20.12.2017 за реєстровим № 5844, ОСОБА_1 відчужив нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з наступним описом: в житловому будинку літ. А-5 на першому поверсі житлового будинку на першому поверсі нежитлове приміщення № 99, поз. 1-27, загальною площею 364,2 кв.м., літ. а-ганок, літ. а1- ґанок, літ. Б. В. - тіньові навіси, № 1-5 - огорожа на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірінг-2013".
Право приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірінг-2013" на нежитлову будівлю було зареєстровано в реєстрі 20.12.2017, реєстраційний номер об`єкта: 24041387.
У 2018 - 2019 роках проведена реконструкція нежитлових приміщень (тіньових навісів) літери Б та В.
Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, 04.06.2018 за № ДП 061181551014 зареєстровано подане Товариством з обмеженою відповідальністю "Інжинірінг-2013" повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) за адресою: місто Дніпро, вул. Інженерна, буд. 1, прим. 99.
Повідомлення про початок виконання будівельних робіт було зареєстровано Центром надання адміністративних послуг м. Дніпра 05.06.2018 за № 301036-036127-321-04-2018.
Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, 15.08.2019 за № ДП 141192270325 зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) за адресою: місто Дніпро, вул. Інженерна, буд. 1, прим. 99.
Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта було зареєстровано Центром надання адміністративних послуг м. Дніпра 15.08.2019 за № 301029-061581-32164-2019.
За результатами здійсненої реконструкції загальна площа приміщення літ. Б-1 збільшилась з 45,2 м.кв. до 64 м.кв., загальна площа приміщення літ. В-1 збільшилась з 46,3 м.кв. до 64,8 м.кв.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, господарський суд виходив з обставин того, що у цій справі позивачем неправильно обрано форму та спосіб захисту своїх прав і задоволення позову не призведе до їх відновлення, оскільки, відповідач має право користуватися земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Інженерна, буд. 1. І ця земельна ділянка призначена для мети, з якою вона використовується відповідачем, і виділялась позивачем для цієї мети. 
Водночас, суд зазначив, що право користування земельною ділянкою не оформлено відповідачем-1 належним чином, і суд доходить висновку, що саме це слугувало справжньою причиною виникнення цього спору. Відповідно, позивач має інші форми та способи захисту своїх порушених прав та інтересів. 
Щодо позовних вимог про: - визнання недійсним договору іпотеки від 28.10.2021, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В., за реєстровим № 2791 в частині передачі в іпотеку об`єктів нерухомого майна, а саме: будівля магазину літ. Б1 загальною площею - 64 кв.м., будівля магазину літ.В1 загальною площею 64,8 кв.м., що розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Інженерна, буд. 1, прим. 99 та припинення запису про іпотеку 44711188; - припинення запису про обтяження, тип: заборона на нерухоме майно за номером: 44710793, що зареєстрований на підставі договору іпотеки від 28.10.2021, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. за реєстровим № 2791 окремо суд зазначив про таке.
Такі вимоги є похідними від вимог про усунення перешкод у користуванні Дніпровській міській раді земельною ділянкою, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Інженерна, 1, шляхом знесення самочинно побудованих об`єктів нерухомого майна та припинення права володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірінг-2013" відповідним правом на нерухоме майно - нежитлове приміщення № 99 у будинку 1 по вулиці Інженерній у місті Дніпро.
Оскільки під час розгляду цієї справи судом було встановлено необґрунтованість таких вимог позивача, позовні вимоги про визнання недійсним договору іпотеки від 28.10.2021 та припинення запису про обтяження також є безпідставними.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками господарського суду та зазначає наступне.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 923/364/19 та від 16.06.2020 у справі № 904/1221/19.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17).
Колегія суддів також звертає увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, відповідно до якої неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.
Предметом спору у справі, що переглядається у порядку апеляційного оскарження, є вимога про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою; припинення права володіння відповідним правом на нерухоме майно; визнання недійсним та скасування повідомлення про початок будівельних робіт; визнання недійсним та скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації; визнання недійсним договору іпотеки; припинення запису про обтяження, тип: заборона на нерухоме майно. 
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, Дніпровська міська рада посилалась на те, що внаслідок самочинного будівництва (реконструкції) будівель магазину літ. Б1, В1, дозвільну документацію відносно яких було безпідставно зареєстровано у Реєстрі дозвільних документів, здійснено державну реєстрацію змін та у подальшому передано спірний об`єкт нерухомого майна в іпотеку, призвело до протиправного позбавлення міської ради комунальної власності.
Так, позивач зазначає, що первісне право власності на об`єкт Інженерна, 1 прим. 99, належало Територіальній громаді міста Дніпра та в листопаді 2017 року було продано з аукціону, переможцем якого стало ТОВ «Мистерія», під час продажу об`єкту нерухомого майна опис об`єкту приватизації, був наступний: в житловому будинку літ. А-5 на першому поверсі житлового будинку на першому поверсі нежитлове приміщення №99, поз. 1-27, загальною площею 364,3 кв.м., літ. а- ганок, літ. а1- ганок, літ. Б. В. - тіньові навіси, №1-5 - огорожа. 
Тож, тіньові навіси літ. Б, В, були в первісному праві власності, та самовільно ТОВ «Інжинірінг-2013» нічого не будував, зазначеним Товариством лише здійснена реконструкція тіньових навісів, які в свою чергу були капітальними спорудами з фундаментом.
Після придбання права власності ТОВ «Інжинірінг-2013» з боку цього Товариства було проведено реконструкцію тіньових навісів літ. Б, літ. В, об`єкта нерухомого майна.
Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, зареєструвало повідомлення про початок будівельних робіт від 04.06.2018 №ДП 061181551014.
Також, з боку ТОВ «Інжинірінг-2013» замовлено проєкт реконструкції нежитлових приміщень тіньових навісів літ Б. та В по вул. Інженерна, буд.1 прим.99 у Шевченківському районі м. Дніпра.
Після проведеної реконструкції, з боку власника об`єкту подано декларацію про готовність об`єкту до експлуатації після чого управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, було зареєструвало декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 15.08.2019 №ДП 141192270325.
Отримавши декларацію про готовність об`єкту до експлуатації, відповідачем-1 проведено державну реєстрацію вказаної декларації, про що нотаріусом сформовано новий витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності.
01.11.2021, з боку ТОВ «Інжинірінг-2013», подано клопотання про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою по фактичному розміщенню нежитлових будівель орієнтовною площею 0.0200 га, за адресою м. Дніпро, вул. Інженерна 1, яке було зареєстроване за №36/6710 від 01.11.2021, та будь-якої відповіді, або рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою від Дніпровської міської ради - не надходило.
Відповідно до практики Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 31.01.2018 по справі 814/741/16 зазначив наступне: Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Згідно з частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу.
Разом з тим, у Постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 17.12.2018 у справі 509/4156/15-а викладено наступне:
«Крім того, колегія суддів вважає, що за такого правового підходу, який висловлено Верховним Судом у складі колегії суддів у постанові від 14 березня 2018 року у справі №804/3703/16 (провадження №К/9901/1529/17), втрачається сенс у першій стадії земельно-правової процедури щодо звернення особи за отриманням дозволу та безпосередньо його отримання, тобто позбавляє цю дію її юридичного (правового) значення.
45. Отже, колегія суддів Судової палати відступає від правового висновку, висловленого у постанові від 14 березня 2018 року у справі №804/3703/16 (провадження №К/9901/1529/17), що рішення суб`єкта владних повноважень на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою не має правового значення і не порушує прав особи та вважає за необхідне сформулювати наступний правовий висновок.
Частина десята статті 118 ЗК України у взаємозв`язку із положеннями Кодексу адміністративного судочинства і конституційним правом особи на судовий захист, свідчить про те, що відмова органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою може бути предметом судового оскарження, оскільки, фактично, створює перешкоди для подальшого позитивного вирішення питання на користь особи, яка замовила і розробила проект землеустрою всупереч відмові у наданні такого дозволу. У випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вказане свідчить про те, що Дніпровська міська рада позбавила ТОВ «ІНЖИНІРІНГ-2013» у можливості судового захисту не прийнявши рішення у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою або її відмові.
Верховний Суд у складі колегії судді Касаційного адміністративного суду у справі № П/811/137/18 дійшов такого висновку: «ВС зазначив, що абзацом 3 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України запроваджено принцип мовчазної згоди на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки у випадку бездіяльності суб`єкта владних повноважень, внаслідок якої протягом місяця не розглянута заява про надання дозволу на виготовлення проектної документації, заявник має право здійснити замовлення проекту відведення земельної ділянки.
ВС підкреслив, що ненадання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк не перешкоджає розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки особа має право замовити розробку такого проекту самостійно.»
Щодо вимоги про усунення Дніпровській міській раді перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірінг-2013» знести самочинно побудовану: будівля магазину літ. Б1 загальна площа - 64 кв.м., будівля магазину літ. В1 загальною площею 64,8 кв.м. (реєстраційні номери об`єкту нерухомого майна: 619522612101).
Згідно правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, яка викладена у постанові від 31 травня 2021 року по справі № 320/1889/17-ц, зокрема:
«Згідно із частиною третьою статті 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Відповідно до частин першої, другої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.
Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.
При цьому, за положеннями частини четвертої цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.
З урахуванням змісту вище наведеної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № 653/104/19 (провадження № 61-18648св20).
Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що відповідно до вимог частини сьомої статті 376 ЦК України для задоволення позову у цій категорії справ (про знесення самочинно збудованого нерухомого майна) необхідна наявність таких фактів, як неможливість перебудови об`єкта або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови; у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову; знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
Європейський суд з прав людини у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (№ 46577/15) від 21 квітня 2016 року, підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
Таким чином, встановлені висновками експертиз обставини щодо здійснення відповідачем будівництва з порушенням вимог законодавства, не є підставою для задоволення вимог позивача про знесення такого будівництва, оскільки цьому крайньому заходу передує виконання частини сьомої статті 376 ЦК України.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення».
Таким чином, колегія суддів визнає таку апеляційну вимогу безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.
Щодо вимог про припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності ТОВ «ІНЖИНІРІНГ-2013».
Відповідно до пунктів 1-3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судом апеляційної інстанції оскарженої постанови), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, правомірними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Такі висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 21 липня 2021 року у справі №686/19656/19, від 18 листопада 2020 року №154/883/19-ц.
У постанові Верховного Суду від 27.04.2022 у справі № 521/21538/19 вказано, що «позовні вимоги про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсними договорів, які заявлені саме у зв`язку зі здійсненням на думку прокурора самочинного будівництва є неефективними способами захисту, а позовні вимоги про знесення самочинно збудованих будинків, зобов`язання привести земельну ділянку до попереднього стану є недоведеними».
Аналогічно, у постанові Верховного Суду від 15.03.2023 у справі № 201/2288/20 зазначено: «У справі, що переглядається, позовні вимоги міської ради до ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, припинення права власності ОСОБА_1 на гараж не є ефективним способом захисту та не забезпечує усунення порушень спричинених самочинним будівництвом. Тому оскаржені рішення у цій частині належить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог».
Державна реєстрація за ТОВ «Інжинірінг-2013» права власності на спірний об`єкт нерухомості не порушує безпосередньо прав Дніпровської міської ради, адже він не претендує на будівлю.
З аналізу абзацу 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вбачається, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.
Таким чином, навіть скасування державної реєстрації права власності ТОВ «Інжинірінг-2013» на будівлю призведе до відновлення запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на спірний об`єкт та і в подальшому відновлення права власності на спірний об`єкт за Дніпровською міською радою.
Ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту). Як ефективний необхідно розуміти такий спосіб, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Позаяк, неефективний спосіб захисту не здатен забезпечити поновлення порушеного (оспорюваного) права в межах одного судового провадження.
У постанові Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 зазначено:
«Позовні вимоги не підлягають задоволенню, якщо суд, дотримуючись принципу стадійності захисту права, дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачено законом або договором та/або він є неефективним для захисту порушеного права в таких правовідносинах».
Окрім того, задоволення вказаної вимоги буде грубим порушенням статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
        У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року в справі № 509/11/17 (провадження №61-268св21) зазначено, що «визнання незаконними та скасування рішень державних реєстраторів та визнання недійсними договорів купівлі-продажу не є ефективним способом захисту та не забезпечує усунення порушень, спричинених самочинним будівництвом».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 березня 2021 року у справі № 200/2192/18 (провадження № 61-19765св19) вказано, що «враховуючи, що об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_5 , який є предметом спору у цій справі, є об`єктом самочинного будівництва, то ефективним способом захисту порушених прав Дніпровської міської ради як власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, щодо користування і розпорядження цією земельною ділянкою є вимога про знесення такого будівництва відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України. При цьому обставина щодо державної реєстрації права власності на цей об`єкт не спростовує факт самочинності зведення цього нерухомого майна, та наявності підстав для застосування статті 376 ЦК України».
Вищевикладене узгоджується із правовими висновками, викладених у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року по справі № 202/7377/16-ц.
Таким чином, вимоги про припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності також  не є ефективним способом захисту.
          З приводу вимог про - визнання недійсним та скасування повідомлення про початок будівельних робіт від 04.06.2018, серія ДП 061181551014, видавник: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради ТА - визнання недійсним та скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 15.082019, серія та номер: ДП141192270325, видавник: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради
Насамперед декларація про готовність до експлуатації об`єкта «реконструкція нежитлових приміщень (тіньових навісів) літ. Б та літ. В за адресою м. Дніпро вул. Інженерна 1 приміщення 99» від 15.08.2019 ДП 141192270325 за адресою: нежитлове приміщення № 99 у будинку 1 по вулиці Інженерній у місті Дніпро в повній мірі реалізована та вичерпала свою дію.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові від 07.03.2023 по справі №420/9217/21 щодо припинення права на виконання будівельних робіт та скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, прийшов до наступних висновків:
Колегія суддів звертає увагу на те, що виключною підставою для звернення з позовом до суду про скасування реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларації про введення об`єкта до експлуатації є встановлений факт здійснення самочинного будівництва. Ознаками самочинного будівництва, зокрема, є: 1) будівництво здійснюється на земельній ділянці, що не відведена для цієї мети; 2) будівництво здійснюється за відсутності документа, який дає право виконувати будівельні роботи; 3) будівництво здійснюється за відсутності затвердженого проекту або будівельного паспорту; 4) скасовано містобудівні умови та обмеження. Такий висновок щодо застосування норм права наведено у постанові Верховного Суду від 24.11.2021 у справі №420/998/21.
Проте, суди попередніх інстанцій, обґрунтовуючи висновки щодо відмови у задоволенні цього позову помилковими мотивами відсутності у позивача повноважень на звернення до суду з вимогами про скасування припинення права на виконання будівельних робіт, набуте відповідачами на підставі декларації про початок виконання будівельних робіт, та тим, що декларація про готовність об`єкта до експлуатації, будучи індивідуальним актом одноразового застосування, вичерпала свою дію після реєстрації права власності на об`єкт будівництва.
Скасування декларації про готовність до експлуатації після реєстрації права власності не несе будь-яких наслідків.
Тобто, у позивача не виникало передбачених законом правових підстав для звернення до суду з цією вимогою, вона є необґрунтованою в даному випадку.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанови № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт», якими затверджено Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, Порядок виконання підготовчих робіт та Порядок виконання будівельних робіт.
Відповідно до ст. 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, а також у разі набрання законної сили судовим рішенням про скасування містобудівних умов та обмежень відповідний орган державного архітектурно- будівельного контролю та нагляду звертається до суду із позовом про скасування реєстрації такої декларації або про припинення права на виконання підготовчих або будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення.
Тобто, на час реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта «реконструкція нежитлових приміщень (тіньових навісів) літ. Б та літ. В за адресою м. Дніпро вул. Інженерна 1 приміщення 99, у 2018 році органом державного архітектурно-будівельного контролю не виявлено фактів порушення, що свідчить про достовірність викладених даних, поданих заявником.
Відносно доводів апеляційної скарги щодо визнання недійсним договору іпотеки від 28.10.2021 та припинення запису про обтяження, тип: заборона на нерухоме майно за номером: 44710793, що зареєстрований на підставі договору іпотеки від 28.10.2021, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. за реєстровим № 2791, то господарським судом вірно визначено, що такі вимоги є похідними від вимог про усунення перешкод у користуванні Дніпровській міській раді земельною ділянкою, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Інженерна, 1, шляхом знесення самочинно побудованих об`єктів нерухомого майна та припинення права володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірінг-2013" відповідним правом на нерухоме майно - нежитлове приміщення № 99 у будинку 1 по вулиці Інженерній у місті Дніпро.
Тож, апеляційний суд погоджується, що оскільки під час розгляду цієї справи судом першої інстанції було встановлено необґрунтованість таких вимог позивача, позовні вимоги про визнання недійсним договору іпотеки від 28.10.2021 та припинення запису про обтяження також є безпідставними.
Таким чином, вирішуючи спір, господарський суд дійшов загалом правильних висновків про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявників у скаргах і відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2024 у справі №904/3031/24 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2024 у справі №904/3031/24 – залишити без змін.
 Судові витрати Дніпровської міської ради за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено і підписано 18.02.2025.

Головуючий суддя                                                                                О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                    Т.А. Верхогляд

Суддя                                                                                                            Ю.Б. Парусніков