ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 р. 	Справа № 520/3624/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2024, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., м. Харків,  по справі № 520/3624/24
за позовом                ОСОБА_1  
до               Військової частини НОМЕР_1    третя особа -                 ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) 
про визнання дій протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2024 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту – відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), третя особа - Госпітальна ВЛК Військової частини НОМЕР_2 (далі по тексту – третя особа, в/ч НОМЕР_2 ), про визнання дій протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, в якому  просив суд:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у поновленні виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 ;
- скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 від 16.08.2023 № 229 в частині, що стосується ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 з 01.08.2023 нарахування та виплату грошового забезпечення, виплативши ОСОБА_1 безпідставно невиплачені суми одним платежем.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року у справі №520/3624/24 залишено без задоволення адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Госпітальна ВЛК Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.
Позивач, не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, звернувся  з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на необґрунтованість рішення, прийняття його без повного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права,  просив суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції  скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позову ОСОБА_1 в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем вказано, що суд першої інстанції, погодившись з позицією відповідача відмовив у позові лише з підстав того, що свідоцтво про хворобу позивача, де, відповідною ВЛК проведено 02.10.2023 огляд позивача з висновком про непридатність до військової служби з переоглядом через 9 місяців, не містить в собі формулювання у потребі додаткового лікування позивача. Окрім того, судом першої інстанції  було відхилено посилання на консультативні висновки, які містяться у справі з огляду на те, що названі документи складені з порушенням норм медичних інструкцій щодо їх заповнення та не є належними висновками щодо потреби у лікуванні.
Не погоджуючись із доводами приведеної апеляційної скарги відповідачем подано  до суду апеляційної інстанції письмовий відзив, в якому він просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважають дане рішення суду законним та обґрунтованим.
У відповідності до пункту 3 частини першої  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що справа судом розглянута за правилами спрощеного провадження, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, який відноситься до незначної складності, не вимагають витребування нових доказів та проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, то за  таких обставин колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на норми частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що   ОСОБА_1 проходить дійсну військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , де у періоди з 11.12.2022 по 10.01.2023 та з 16.01.2023 по 18.01.2023 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та в періоди зазначених заходів, що підтверджується довідкою відповідача № 46 від 24.02.2023.
Під час участі у вищевказаних заходах, зокрема, в ході ведення бойових дій з військовими формуваннями російської федерації поблизу населеного пункту Соледар (Донецька область), під час проведення мінометного та артилерійського обстрілу отримав 18.01.2023 осколкове поранення лівого плеча, обох стегон, лівої стопи, що первинно зафіксовано при наданні первинної невідкладної медичної допомоги, про що свідчить копія первинної медичної картки від 18.01.2023 та копія довідки Військової частини НОМЕР_1 № 47 від 24.02.2023 про обставини поранення.
За наявною інформацією, яка перебуває у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону, встановлено, що ОСОБА_1 перебував на обстеженні і лікуванні:
- Військова частина НОМЕР_3 з 18.01.2023 по 18.01.2023;
- КНП «МКЛ№4» ДМР з 19.01.2023 по 25.01.2023;
- Військова частина НОМЕР_2 з 25.01.2023 по 30.01.2023;
- ДУ«ІПХС ім.проф. М.І. Ситенка НАМН України» м. Харків з 30.01.2023 по 03.05.2023;
- ДУ«ІНПН НАМН України» м. Харків з 03.05.2023 по 20.06.2023;
- Військова частина НОМЕР_2 з 20.06.2023 по 27.06.2023;
- КП«ПОКЛ ім. М.В. Скліфосовського ПОР» м. Полтава з 27.06.2023 по 24.07.2023;
- Військова частина НОМЕР_4 з 24.07.2023 по 31.07.2023;
- ДУ«ІНПН НАМН України» м. Харків з 31.07.2023 по 18.08.2023;
- КП«ПОКЛ ім. М.В. Скліфосовського ПОР» м. Полтава з 18.08.2023 по 01.09.2023;
- Військова частина НОМЕР_2 з 01.09.2023 по 03.10.2023;
- Військова частина НОМЕР_2 з 26.10.2023 по 10.11.2023.
У періоди обстеження і лікування наслідків поранення командиром Військової частини НОМЕР_1 було видано низку направлень до військово-лікарських закладів:
- до ВМКЦ Північного регіону на консультацію та госпіталізацію від 01.05.2023 №1439,
- на проходження лікування та огляду військово-лікарською комісією для встановлення придатності військовослужбовця до подальшого проходження служби в ЗС України до ВМКЦ Північного регіону від 20.06.2023 №2042,
- від 19.07.2023 №2529 до військової частини НОМЕР_4 на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою встановлення придатності військовослужбовця до подальшого проходження служби в ЗС України,
- на консультацію та госпіталізацію до ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.12.2023 №1674/7/180.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, під час перебування позивача на лікуванні у Військової частини НОМЕР_4 згідно направлення відповідача від 19.07.2023 №2529 на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою встановлення придатності військовослужбовця до подальшого проходження служби в ЗС України, 30.07.2023 ОСОБА_1 відмовився від подальшого лікування в умовах травматологічного відділення Військової частини НОМЕР_4 та проходження огляду ВЛК у зв`язку із необхідністю у оперативному лікуванні у нейрохірургічному відділенні ДУ«ІНПН НАМН України», що підтверджується копіями повідомлення від командира військової частини НОМЕР_4 (вих. №1170/3021 від 31.07.2023, вх. № 673 від 05.08.2023) та виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №2303 від 31.07.2023.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.08.2023 №229 з 01 серпня 2023 року молодшому сержанту ОСОБА_1 призупинено виплату грошового забезпечення.
Листом за вих.№1674/1/3319 від 20.09.2023 Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача, що для поновлення виплат грошового забезпечення необхідно надати довідку військово-лікарської комісії з підтвердженням необхідності у подальшому лікуванні.
29 листопада 2023 року до Військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт ОСОБА_1 (вх.№7138 від 29.11.2023) про виплату грошового забезпечення з 18.01.2023 до якого додав свідоцтво про хворобу № 1845 ВЛК за результатами проведеного 02.10.2023 огляду позивача з висновком про непридатність до військової служби з переоглядом через 9 місяців.
Листом від 13.12.2023 за вих. №1674/1/4051 Військової частиною НОМЕР_1 було надано відповідь позивачу згідно якої, поновлення виплати грошового забезпечення буде здійснено по надходженню із лікарняного закладу або військово-лікарської комісії довідки ВЛК про необхідність подальшого лікування.
Позивач, вважаючи вказані дії з відмови у поновленні та рішення протиправними з мотивів зазначених у позові, звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих, достатніх та достовірних в розумінні приписів ст. ст. 73-76 КАС України доказів наявності висновку лікувального закладу (військово-лікарської комісії) про продовження перебування позивача в лікарняному закладу понад встановлені чинним законодавством строки, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до висновку, що відсутні підстави для визнання протиправними дій та рішення командира Військової частини НОМЕР_1 .
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду  на наступне.
Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово продовжувався та триває по цей день.
Відповідно до частини першої статті  9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (надалі – Закон № 2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
У відповідності до положень абзаців 1 та 2 частини одинадцятої статті 10-1  Закону № 2011-XII визначено, що загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не може перевищувати чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні). Після закінчення встановленого абзацом першим цього пункту строку безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про придатність його до військової служби.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII).
Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам (далі – Порядок №260).
Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку №260, підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є:
-          штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина);
-          накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження;
-          накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення;
-          накази про присвоєння військових звань;
-          грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Згідно пункту 8 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий.
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Пунктом 9 розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки.
Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Абзацом 12 пункту 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі - Положення № 402, зі змінами станом на 16.08.2023) передбачено, що медичний огляд проводиться ВЛК, зокрема, з метою визначення:
- можливості проходження військової служби військовослужбовцями та проживання членів їх сімей за кордоном;
- необхідності в тривалому спеціалізованому лікуванні, медичному спостереженні або в навчанні (вихованні) у спеціалізованих навчальних закладах членів сімей військовослужбовців, транспортабельності їх за станом здоров`я.
Пунктом 6.14 глави 6 розділу ІІ Положення № 402 встановлено, що загальний термін безперервного перебування військовослужбовців на лікуванні у військових (цивільних) лікувальних закладах, включаючи і відпустку за станом здоров`я, у мирний час не повинен перевищувати 4 місяці, а для хворих на туберкульоз - 12 місяців. Після закінчення визначеного терміну перебування на безперервному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я військовослужбовці підлягають медичному огляду для визначення ступеня придатності до військової служби. У разі визнання їх ВЛК непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатними до військової служби у мирний час, обмежено придатними у воєнний час вони можуть бути подані до звільнення з військової служби до виписки із військового (цивільного) лікувального закладу.
Пунктами 20.1-20.2 глави 20 розділу ІІ Положення № 402 встановлено, що постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК не залежні і у своїй роботі керуються цим Положенням. У разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК. Члени ВЛК зобов`язані дотримуватися вимог Положення. 
Голова або члени ВЛК відповідають за прийняте рішення та видачу документів про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм або каліцтв).
Постанови ВЛК згідно з цим Положенням розглядаються, затверджуються, контролюються, а за необхідності переглядаються відповідною штатною ВЛК.
При медичному огляді військовослужбовців та інших осіб ВЛК приймаються постанови такого змісту, зокрема:
-          непридатний до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців (постанова приймається у воєнний час) (абзац 15 підпункту «б» пункту 20.3 глави 20 розділу II Положення № 402);
-          потребує лікування (реабілітації) у _______(вказати лікувальний заклад та орієнтовний термін лікування (реабілітації) (абзац 8 підпункту «в» пункту 20.3 глави 20 розділу II Положення № 402).
За приписами з пунктів 21.1 та 21.2 глави 21 розділу ІІ Положення № 402 у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення. Причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних військовими комісаріатами на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби – штатні ВЛК.
Крім того, форми медичної документації, у тому числі за наслідками медичного огляду військовослужбовців містяться у додатках до Положення № 402.
Поряд з цим, відповідно до пункту 2.1 глави 2 розділу І Положення  №402 штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК приймають постанови. Постанови ВЛК оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Отже,  висновок ВЛК є змістом (суттю) постанови ВЛК, яка може бути оформлена в формі свідоцтва, довідки або протоколу. Іншими словами, довідка ВЛК є формальним вираженням постанови ВЛК, яка по суті містить в собі висновок, сформований ВЛК за наслідком медичного огляду.
Таким чином, за приведених приписів вбачається, що після закінчення  чотирьох місяців  безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я, останній підлягає  огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання  про потребу у подальшому лікуванні (реабілітації) у лікувальному закладі як визначено в абзаці 8 підпункту «в» пункту 20.3 глави 20 розділу II Положення № 402 та придатність військовослужбовця до військової служби, що перебачено абзацом 15 підпункту «б» пункту 20.3 глави 20 розділу II Положення № 402.
Отже, відповідно до законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, виплати грошового забезпечення після чотирьох місяців лікування можуть бути продовжені за наявності висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) про потребу в лікуванні та рішення командира військової частини про продовження виплати.
При цьому, повноваження командира військової частини щодо видання наказу про продовження виплати грошового забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні не передбачають можливості діяти за власним розсудом, оскільки питання наявності/відсутності медичних показань для перебування військовослужбовця у відповідному лікувальному закладі належить до компетенції, зокрема, ВЛК.
Отже, визначення потреби військовослужбовця у подальшому лікуванні та встановлення необхідного терміну для відновлення функції і працездатності такого військовослужбовця відбувається на підставі висновку ВЛК за наслідком медичного огляду ВЛК, що оформлюється довідкою ВЛК, на підставі якої командир військової частини (закладу) видає відповідний наказ про продовження перебування військовослужбовця на лікуванні та виплату йому грошового забезпечення.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 16 травня 2024 року у справі № 520/16191/23
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що  18 січня 2023 року  головний сержант 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав поєднане вогнепальне осколкове поранення лівого плеча, обох стегон, лівої стопи (18.01.2023)  в ході ведення бойових дій з військовими формуваннями російської федерації поблизу населеного пункту Соледар (Донецької області)  під час проведення противником мінометного та артилерійського обстрілу. 
Приведена обставина підтверджується  довідкою про обставини травми від 24.02.2023  №47 (а.с. 23 том 1).
За даними  медичних документів позивач перебував на стаціонарному лікуванні безперервно в період з 19.01.2023 по 01.09.2023, що підтверджується: 
- випискою з медичної картки стаціонарного хворого №2092 від 25.01.2023 Комунального некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня № 4» Дніпровської міської ради (а.с. 24-25 том 1), стаціонарне лікування в період з 19.01.2023 по 25.01.2023, із  подальшими рекомендаціями лікування;
- випискою з медичної картки стаціонарного хворого №1229 Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (а.с. 26-27 том 1), стаціонарне лікування в період з 25.01.2023 по 30.01.2023, із  переведенням на подальший етап медичної евакуації;
- випискою з медичної картки стаціонарного хворого №98517 від 03.05.2023 Державної установи «Інститут патології хребта та суглобів ім.проф. М.І.Ситенка Національної академії медичних наук України» (а.с. 28-29 том 1), стаціонарне лікування в період з 30.01.2023 по 03.05.2023, із  подальшими рекомендаціями лікування у ВМКЦ ПнР м.Харків;
- випискою з медичної картки стаціонарного хворого №1838 Державної установи «Інститут неврології, психіатрії та наркології НАМН України» Відділення функціональної нейрохірургії та ПС (а.с. 30-32 том 1), стаціонарне лікування в період з 03.05.2023 по 20.06.2023, із  подальшими рекомендаціями лікування у профільних стаціонарах; 
- випискою з медичної картки стаціонарного хворого №10492 Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (а.с. 33-34 том 1), стаціонарне лікування в період з 20.06.2023 по 27.06.2023, із  переведенням на наступний етап евакуації;
- випискою з медичної картки стаціонарного хворого №19696 Комунального підприємства «Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В.Скліфосовського Полтавської обласної ради»  (а.с. 35-36 том 1), стаціонарне лікування в період з 27.06.2023 по 03.07.2023,  із  переведенням на наступний етап медичної евакуації;
- випискою з медичної картки стаціонарного хворого №19696 Комунального підприємства «Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В.Скліфосовського Полтавської обласної ради» (а.с. 37-38 том 1), стаціонарне лікування в період з 03.07.2023 по 24.07.2023,  із  рекомендаціями обмеження фізичного навантаження та нагляду невропатолога, травматолога;
- виписним епікризом із медичної картки стаціонарного хворого №2303 від 31.07.2023 Військової частини НОМЕР_4 (а.с. 39 том 1) стаціонарного лікування за період з 24.07.2023 по 31.07.2023, за яким вбачається, що  командуванням частини  направлений на огляд ВЛК хворий відмовився від подальшого лікування в умовах травматологічного відділення у зв`язку з необхідністю оперативного лікування в нейрохірургічному відділенні ДУ «Інститут неврології, психіатрії та наркології НАМН України»;
- випискою з медичної картки стаціонарного хворого №3089 Державної установи «Інститут неврології, психіатрії та наркології НАМН України» Відділення функціональної нейрохірургії та ПС (а.с. 40-41 том 1), стаціонарне лікування в період з 31.07.2023 по 18.08.2023, із  проведенням хірургічного втручання 11.08.2023, із рекомендацією лікувальної відпустки з подальшим проходженням  ВЛК та подальше лікування у профільному стаціонарі;
- випискою з медичної картки стаціонарного хворого №25518 Комунального підприємства «Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В.Скліфосовського Полтавської обласної ради» (а.с. 42-43 том 1), стаціонарне лікування в період з 18.08.2023 по 01.09.2023,  із  рекомендаціями обмеження фізичного навантаження та нагляду невропатолога, травматолога, нейрохірурга.
Таким чином з приведеного вище вбачається, що в період з 19.01.2023 по 01.09.2023 позивач безперервно перебував на стаціонарному лікування.
Поряд з цим, у періоди обстеження і лікування наслідків поранення позивачу командиром Військової частини НОМЕР_1 було видано низку направлень до військово-лікарських закладів:
- командиру ВМКЦ Північного регіону на консультацію та госпіталізацію від 01.05.2023 №1439 (а.с.117 том 1),
- командиру ВМКЦ Північного регіону на проходження лікування та огляду військово-лікарською комісією для встановлення придатності військовослужбовця до подальшого проходження служби в ЗС України від 20.06.2023 №2042 (а.с. 118 том 1),
- командиру Військової частини НОМЕР_4 на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою встановлення придатності військовослужбовця до подальшого проходження служби в ЗС України від 19.07.2023 №2529 (а.с. 119 том 1).
Однак, за виписним епікризом із медичної картки стаціонарного хворого №2303 від 31.07.2023 Військової частини НОМЕР_4 (а.с. 39 том 1) позивач відмовився від подальшого лікування у зв`язку з необхідністю оперативного лікування, в той час як позивача до Військової частини НОМЕР_4 було направлено командуванням частини з метою встановлення придатності військовослужбовця до подальшого проходження служби в ЗС України.
Відтак, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.08.2023 №229 (а.с. 72 том 1) молодшому сержанту ОСОБА_1 призупинено виплату грошового забезпечення з 01 серпня 2023 року.
Листом за вих.№1674/1/3319 від 20.09.2023 (а.с. 71 том 1) Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача, що для поновлення виплат грошового забезпечення необхідно надати довідку військово-лікарської комісії з підтвердженням необхідності у подальшому лікуванні.
Приведений вище наказ про призупинення виплати позивачу грошового забезпечення  винесено саме у зв`язку з тим, що  у відповідача не було  довідки військово-лікарської комісії з підтвердженням необхідності у подальшому лікуванні позивача, що відповідно стало підставою  для винесення оспорюваного наказу. 
Окрім того, за приписами проаналізованих вище  норм Положення №402 встановлено, що при необхідності в тривалому спеціалізованому лікуванні, медичному спостереженні понад встановлені загальні строки,  військовослужбовцю проводиться медичний огляд ВЛК та результатами чого формується відповідна медична документація.
У відповідності до положень абзаців 1 та 2 частини одинадцятої статті 10-1  Закону № 2011-XII визначено, що загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не може перевищувати чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні). Після закінчення встановленого абзацом першим цього пункту строку безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про придатність його до військової служби.
Згідно пункту 9 розділу І Порядку №260 при безперервному лікуванні в лікарських закладах грошове забезпечення виплачується військовослужбовцю на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) та рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах, в той час як положення пункту 15 розділу І Порядку №260 передбачаю, що грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки.
Тобто, саме висновок (постанова) ВЛК  за приписами Положення №402 та Закону № 2011-XII може бути підставою для  продовження виплати грошового забезпечення військовослужбовцю, що безперервно  перебуває на лікуванні понад чотири місяці.
Таким чином, за обставинами даної справи  колегією суддів встановлено, що позивач відмовився 31.07.2023 від подальшого лікування у Військовій частині НОМЕР_4 , куди був направлений командуванням частини з метою встановлення придатності військовослужбовця до подальшого проходження служби в ЗС України.  Відтак, ухвалюючи оскаржуваний наказ відповідач не мав  в розпорядженні висновку ВЛК про огляд позивача із висновком про необхідність  продовження перебування на лікуванні. 
Колегія суддів також зауважує, що у командира військової частини відсутні повноваження щодо встановлення військовослужбовцю наявність чи відсутність підстав для необхідності у подальшому лікуванню або реабілітації, навпроти, питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби або потреби у подальшому лікуванню або реабілітації за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК.
Таким чином, командир  військової частини вправі лише приймати рішення про продовження перебування у лікарняних закладах з метою виплати грошового забезпечення понад чотиримісячний строк безперервного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні виключно на підставі підтверджуючих документів з встановленням причино-наслідкового зв`язку отриманого поранення та лікування, а також необхідності у подальшому лікуванні.
З огляду на імперативні вимоги частини другої статті 19 Конституції України, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції  про те, що відповідач діяв правомірно та з дотриманням норм чинного законодавства.
З огляду на вищенаведеним колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції паро те, що заявлені до відповідача позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Щодо доводів апеляційної скарги позивача з посиланням на помилковість висновків суду першої інстанції про відхилення   свідоцтва про хворобу позивача від 04.10.2023, оскільки воно не містить у собі формулювання про потребу позивача у додатковому лікуванні,  колегія суддів наводить наступне. 
Так, предметом спору у даній справі є  відмова відповідача у поновленні виплати грошового забезпечення позивачу та скасування  відповідного наказу від 16.08.2023 № 229 в частині, що стосується позивача. 
Таким чином,  у даній справі позивачем оскаржується саме наказ  відповідача №229  від 16.08.2023, у відповідній його частині, про призупинення  виплати грошового забезпечення позивачу з 01 серпня 2023 року.
У свою чергу, надане позивачем свідоцтво про хворобу № 1845 ВЛК Військової частини НОМЕР_2 від 04.10.2023 (а.с. 65-67 том 1) про визначення ступеня придатності до військової служби ОСОБА_1 містить висновок, зміст якого відповідає абзацу 15 підпункту «б» пункту 20.3 глави 20 розділу II Положення № 402, зокрема, непридатний до військової служби з переглядом через 9 місяців.
Тобто свідоцтво про хворобу № 1845  від 04.10.2023 не містить в собі висновку ВЛК про потребу позивача станом на 01.08.2023 у продовженні лікування у лікувальному закладі, як визначено у  абзаці 8 підпункту «в» пункту 20.3 глави 20 розділу II Положення № 402, а відображає постанову ВЛК про непридатність позивача до військової служби з переглядом через 9 місяців.
Таким чином, колегія суддів  погоджується з висновками суду першої інстанції  про відхилення свідоцтва про хворобу позивача від 04.10.2023, з огляду на відсутність у ньому формулювання про потребу позивача у додатковому лікуванні у відповідності до  абзацу 8 підпункту «в» пункту 20.3 глави 20 розділу II Положення № 402. 
З приводу тверджень апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції  було відхилене посилання на консультативні висновки, які містяться у справі з огляду на те, що названі документи складені з порушенням норм медичних інструкцій щодо їх заповнення та не є належними висновками щодо потреби у лікуванні, колегія суддів зазначає наступне.  
Так, у відповідності до абзацу 12 пункту 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд проводиться ВЛК, зокрема, з метою визначення необхідності в тривалому спеціалізованому лікуванні, медичному спостереженні або в навчанні (вихованні) у спеціалізованих навчальних закладах членів сімей військовослужбовців, транспортабельності їх за станом здоров`я.
За приписами пункту 6.14 глави 6 розділу ІІ  Положення №402  вбачається, що після закінчення визначеного терміну перебування на безперервному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я військовослужбовці підлягають медичному огляду для визначення ступеня придатності до військової служби.
Згідно абзацу 8 підпункту «в» пункту 20.3 глави 20 розділу II Положення № 402 при медичному огляді військовослужбовців та інших осіб ВЛК приймається постанова  змістом «потребує лікування (реабілітації) у _______(вказати лікувальний заклад та орієнтовний термін лікування (реабілітації)».
Отже, норми  Положення №402 вказують на те, що військовослужбовці  при необхідності в тривалому спеціалізованому лікуванні мають пройти медичний огляд ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби та потреби  в подальшому лікуванні. 
В той же час, надані позивачем до суду  копії консультативних висновків від 01.05.2023, 26.07.2023, 31.07.2023, 28.09.2023, 06.12.2023 та 11.12.2023 (а.с. 73-78 том 1), не є належними висновком лікарняного закладу або військово-лікарської комісії, що містять висновок про потребу у лікуванні і реабілітації. Крім того, у цих же консультаційних висновках  вказано, що вони містять рекомендації щодо госпіталізації, тобто носять рекомендаційний характер. 
Таким чином, оскільки  за направленням  до Військової частини НОМЕР_4 від 19.07.2023 №2529 (а.с. 119 том 1) відсутні висновки військово-лікарської комісії  щодо потреби у подальшому лікуванні  позивача, колегія суддів вважає недостатніми  консультативних висновків  (в тому числі від 31.07.2023) для підтвердження придатності військовослужбовця до подальшого проходження служби в ЗС України, у зв`язку з чим  дії відповідача щодо призупинення виплати позивачу грошового забезпечення є правомірними, а тому  відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 .
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі “Серявін та інші проти України” зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі – Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі “Трофимчук проти України” ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи заявника апеляційної скарги у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Згідно статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи результат апеляційного розгляду, судові витрати не розподіляються. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 по справі № 520/3624/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Л.В. Любчич