Постанова
Іменем України
              
12 березня 2025 року
м. Київ
 
справа № 2-12/13
провадження № 61-15477св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,                Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - прокурор Вишгородського району Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Київській області,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , Вишгородська районна державна адміністрація Київської області,
третя особа - Старопетрівська сільська рада Вишгородського району Київської області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_11 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Іваницький Станіслав Степанович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Головачова Я. В., Невідомої Т. О., Нежури В. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Історія справи
У березні 2011 року прокурор Вишгородського району Київської області в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,   ОСОБА_15 , Управління Держкомзему у Вишгородському районі, третя особа - Старопетрівська сільська рада Вишгородського району Київської області, про визнання незаконним та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, які розташовані на території Старопетрівської сільської ради.
У березні 2011 року прокурор Вишгородського району Київської області в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Управління Держкомзему у Вишгородському районі, третя особа - Старопетрівська сільська рада Вишгородського району Київської області, про визнання незаконним та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, які розташовані на території Старопетрівської сільської ради.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 15 квітня                  2011 року вказані цивільні справи були об`єднані в одне провадження.
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 серпня  2013 року позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 29 серпня 2008 року № 638 «Про передачу земельних ділянок у власність 15 громадянам України для ведення особистого селянського господарства на території Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області»
Визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_1 серії ЯЖ № 680215, площею                   1,6891 га, для ведення особистого селянського господарства, на території Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди  землі за № 010834200379 від 21 листопада 2008 року, кадастровий номер -                 3221887800030710111.
Визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_2 серії ЯЖ № 680214, площею 1,7956 га, для ведення особистого селянського господарства на території Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за                                    № 010834200370 від 21 листопада 2008 року, кадастровий номер -                   3221887800030710112.
Визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_3 серії ЯЖ № 680213, площею               1,8463 га, для ведення особистого селянського господарства, на території Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010834200371 від 21 листопада 2008 року кадастровий номер -                     3221887800030710113.
Визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_4 серії ЯЖ № 680216, площею 1,5727 га, для ведення особистого селянського господарства на території Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010834200378 від 21 листопада 2008 року, кадастровий номер -                      3221887800030710110.
Визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_5 серії ЯЖ № 680217, площею 1,9066 га, для ведення особистого селянського господарства на території Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010834200377 від 21 листопада 2008 року, кадастровий номер -                          3221887800030710109.
Визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_6 серії ЯЖ № 680220, площею 1,8871 га, для ведення особистого селянського господарства на території Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010834200376 від 21 листопада 2008 року, кадастровий номер -                    3221887800030710106.
Визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_7 серії ЯЖ № 680219, площею 1,9118 га, для ведення особистого селянського господарства на території Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010834200375 від 21 листопада 2008 року, кадастровий номер -                      3221887800030710107.
Визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_8 серії ЯЖ № 680218, площею                     1,4652 га, для ведення особистого селянського господарства на території Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010834200374 від 21 листопада 2008 року, кадастровий номер -                       3221887800030710108.
Визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_9 серії ЯЖ № 680211, площею                1,9434 га, для ведення особистого селянського господарства на території Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010834200373 від 21 листопада 2008 року кадастровий номер -                      3221887800030710115.
Визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_10 серії ЯЖ № 680212, площею 1,8624 га, для ведення особистого селянського господарства на території Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010834200372 від 21 листопада 2008 року, кадастровий номер -                     3221887800030710114.
Визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку та виданий ОСОБА_11 серії ЯЖ № 680222, площею 1,8510 га, для ведення особистого селянського господарства на території Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010834200369 від 21 листопада 2008 року, кадастровий номер -                    3221887800030710104.
Визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_12 серії ЯЖ № 680221, площею               1,8635 га, для ведення особистого селянського господарства на території Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010834200368 від 21 листопада 2008 року, кадастровий номер -                   3221887800030710105.
Визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_13 серії ЯЖ № 680223, площею 1,8425 га, для ведення особистого селянського господарства на території Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010834200367 від 21 листопада 2008 року, кадастровий номер -                      3221887800030710103.
Визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_14 серії ЯЖ № 680224, площею                    1,8662 га, для ведення особистого селянського господарства на території Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010834200366 від 21 листопада 2008 року, кадастровий номер -                       3221887800030710102.
Визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_15 серії ЯЖ № 680225, площею                      1,9624 га, для ведення особистого селянського господарства на території Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010834200365 від 21 листопада 2008 року, кадастровий номер -                    3221887800030710101. 
Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_11 в особі представника - адвоката Іваницького С. С. 04 вересня 2024 року  звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій, зокрема, просив поновити строк на апеляційне оскарження з посиланням на те, що з матеріалами справи та рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 серпня 2013 року його представник ознайомився лише 15 серпня 2024 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_11 , подану представником ОСОБА_16 , залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: заявнику необхідно було доплатити судовий збір у розмірі 178,50 грн, а також подати заяву про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, вказавши інші підстави поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
03 жовтня 2024 року ОСОБА_11 в особі представника ОСОБА_16 подав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено квитанцію про сплату судового збору. Як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження заявник посилався, зокрема на те, що у серпні 2024 року від ОСОБА_17 він дізнався про існування рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 серпня 2013 року. Вказував, що оскаржуване рішення не було ним отримано, а факт ознайомлення його представника з матеріалами справи не тотожне отриманню копії цього рішення. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_11 , поданого представником ОСОБА_16 , про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 серпня 2013 року. У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою                ОСОБА_11 , поданої представником ОСОБА_16 , на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 серпня 2013 року відмовлено.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що останнім днем для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду на підставі частини першої статті 294 ЦПК України, у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, є 25 серпня 2024 року. При цьому ознайомлення представника із матеріалами справи та самим рішенням є достатньою підставою вважати, що строк на апеляційне оскарження має відраховуватися (за даних обставин) саме з цього моменту.
Апеляційний суд вважав, що визначені представником ОСОБА_11 - адвокатом Іваницьким С.  С. підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є непереконливими і неповажними, оскільки заявником не надано доказів наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне вчинення процесуальних дій з подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, враховуючи тривалість неподання апеляційної скарги (11 років з дня ухвалення судового рішення). 
Оскільки у заяві, поданій на виконання вимог ухвали суду про усунення недоліків, не наведено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд не вбачав підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження та відмовив у відкритті апеляційного провадження.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
21 листопада 2024 року ОСОБА_11 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Іваницький С. С., подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року.
 
В касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена апеляційним судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2024року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
04 грудня 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала апеляційного суду не відповідає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист.
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
 
Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11рп/2007 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_18 щодо офіційного тлумачення положень пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 383 КПК України зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, у межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду (Volovik v. Ukraine, № 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).
 
У рішенні у справі «Беллет проти Франції» («Bellet v. France», заява № 13343/87) від 04 грудня 1995 року ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права».
 
Отже, забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.
Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України  у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Загальновизнане положення про дію цивільних процесуальних норм у часі передбачає, що незалежно від часу відкриття провадження у справі при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій.
Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого                       2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2022 року у справі               № 2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21) погодилася з висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловленим у постанові від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц, про те, що процедура апеляційного оскарження визначається за процесуальними правилами, які діють на момент подання апеляційної скарги, а не на час ухвалення оскарженого рішення.
Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_11 , в інтересах якого діяв                 його представник - адвокат Іваницький С. С., була подана 04 вересня 2024 року, то апеляційний суд при вирішенні питання щодо можливості відкриття апеляційного провадження у справі повинен був керуватися нормами ЦПК України у редакції, що діяла на час подання апеляційної скарги.
Частиною другою статті 358 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд зробив висновок, що строк на апеляційне оскарження повинен вираховуватися за правилами частини першої статті 294 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент ухвалення рішення суду першої інстанції), тобто становить десять днів з дня його проголошення. При цьому суд апеляційної інстанції вважав, що визначені представником Смачинського О. О. підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є непереконливими і неповажними, оскільки заявником не надано доказів наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне вчинення процесуальних дій з подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, враховуючи тривалість неподання апеляційної скарги. Тому суд не вбачав підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження та відмовив у відкритті апеляційного провадження.
Разом із цим, встановлено, що апеляційна скарга на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 серпня 2013 року  ОСОБА_11 в особі представника - адвоката Іваницького С. С. подана 04 вересня 2024 року, тобто поза межами річного строку.
ОСОБА_11 є стороною у цій справі, а отже, є особою, залученою до участі в ній.
Ураховуючи імперативний характер положень частини другої статті 358 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) та те, що річний строк, визначений вказаною процесуальною нормою, є присічним і поновленню не підлягає, то суд апеляційної інстанції позбавлений у цьому випадку можливості оцінювати поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
З огляду на викладене, у суду апеляційної інстанції без встановлення наявності виключень, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги), були відсутні правові підстави для з`ясування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження за апеляційною скаргою  ОСОБА_11 , поданою після спливу річного строку з дня постановлення оскаржуваного рішення.
Натомість, апеляційний суд при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження, не встановив: 
чи був повідомлений відповідач  ОСОБА_11 про розгляд справи (з урахуванням правових висновків, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 (провадження № 14-29цс24));
чи наявні підстави вважати, що пропуск строку на апеляційне оскарження мав місце внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Водночас необхідно приймати до уваги, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово підтверджувала, зокрема у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), застосування правил, передбачених пунктом 13 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, щодо строків оскарження судових рішень, ухвалених судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, тобто до 15 грудня 2017 року.
 
Строки на апеляційне оскарження у ЦПК України в редакції, чинній на час подання  ОСОБА_19 апеляційної скарги, визначені у статті 354 цього Кодексу.
 
При цьому колегія суддів Верховного Суду зауважує, що право на апеляційне оскарження судового рішення напряму залежить від обізнаності про наявність судового спору та своєчасності отримання судового рішення суду першої інстанції (див. постанову Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 755/4205/14ц).
Частиною третьою статті 222 ЦПК України у редакції, чинній на час ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі, встановлено, що особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копії повного судового рішення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складання або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо в суді.
Як убачається із журналу судового засідання від 16 вересня 2013 року,  ОСОБА_11 або його представник не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення.
Доказів отримання ОСОБА_11 або його представником у визначеному вище порядку копії рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 серпня  2013 року матеріали справи не містять.
Ураховуючи викладене, Верховний Суд вважає, що висновки апеляційного суду є передчасними, у зв`язку із чим оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не є законною та підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження на підставі частини шостої статті 411 ЦПК України.
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_11 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Іваницький Станіслав Степанович, задовольнити.
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                   М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                                                А. Ю. Зайцев 
 
Є. В. Коротенко
           
           В. М. Коротун
 
М. Ю. Тітов