Справа № 158/1422/24 	Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О. К. 	
Провадження № 22-ц/802/1056/24  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
22 листопада 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на рішення Ківерцівського  районного суду Волинської області від 29 серпня 2024 року,
                                         В С Т А Н О В И В :
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд із зазначеним позовом.
Покликалась на те, що на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2017 року, з відповідача ОСОБА_2 на її користь стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
Крім того позивач вказувала, що з часу ухвалення судом першої інстанції рішення про стягнення аліментів її витрати на утримання, навчання, лікування дитини значно зросли, а тому визначена судом сума аліментів не є достатньою для забезпечення різностороннього розвитку дитини та її повсякденних потреб.
Також зазначала, що відповідач тривалий час аліменти не сплачує, у зв`язку із чим, станом на 19 березня 2024 року, виникла заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 156 200 грн.
За наведених обставин позивач просила суд збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання дочки ОСОБА_4 , до 8000 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та відшкодувати їй понесені судові витрати.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 серпня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено..
В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 , вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, прийнятим судом без повного з`ясування всіх обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов її довірительки, збільшивши розмір стягуваних на користь останньої аліментів на утримання дочки до 8000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції, під час ухвалення оскаржуваного рішення, не було надано належну правову оцінку встановленим обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам. Зокрема судом не було взято до уваги ту обставину, що майновий стан позивача ОСОБА_1 змінився – погіршився, оскільки вона народила другу дитину і перебуває у відпустці по догляду за дитиною, що є самостійною підставою для збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів.
Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подавав. 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга  підлягає до задоволення частково з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела належними, допустимими та достовірними доказами обставини, передбачені ст.192 СК України, для збільшення розміру аліментів, які стягуються на її користь за рішенням суду.
Проте погодитись з такими висновками суду не можна.
Встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 лютого 2017 року, і мають неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю позивачем ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні.
З рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2017 року вбачається, що з відповідача ОСОБА_2 було вирішено стягнути на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
У подальшому за заявою відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, Луцьким міськрайонним судом Волинської області 16 грудня 2020 року було постановлено ухвалу, якою заяву ОСОБА_2 задоволено, а зазначене вище рішення місцевого суду від 15 листопада 2017 скасовано (а.с.96-97).
Після чого рішенням цього ж суду від 21 січня 2021 року, яке залишено без змін апеляційним судом, було вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.98-100).
Також з наявних в матеріалах справи письмових доказів слідує, що станом на 19 березня  2024 року у відповідача ОСОБА_2 була заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 156200 грн, яку він станом на 21 серпня 2024 року сплатив окремими платежами (а.с.17-20, 73, 116).
Крім того, з наданих позивачем ОСОБА_1 і приєднаних до матеріалів справи письмових доказів встановлено ті обставини, що із народженням другої дитини змінився її сімейний стан, а також значно зросли додаткові витрати на утримання та загальний розвиток дочки ОСОБА_4 , на яку стягуються аліменти з відповідача (а.с. 30-51, 164-165).
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно з частинами першою та другою статті 182 СК України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що обставинами, за яких суд може винести рішення, зокрема про збільшення розміру аліментів, є саме зміна матеріального або сімейного стану одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті одержувача аліментів визначених рішенням суду.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, враховуючи вищевикладені норми матеріального права та встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що після прийнятого Луцьким міськрайонним судом Волинської області рішення від 21 січня 2021 року про стягнення аліментів матеріальне становище позивача ОСОБА_1 змінилося і це зумовлено подорожчанням засобів, товарів та послуг у всіх сферах життєдіяльності, в т.ч. що стосується догляду за дитиною, до яких зокрема входять витрати на харчування, навчання, купівля одягу та взуття, що збільшує відповідно витрати останньої на утримання дитини та відповідно погіршує її матеріальне становище.
Вказане, а саме збільшення видатків для позивача на утримання дитини, свідчить про зміни у її майновому стані та, як вбачається із наведеної вище ст. 192 СК України, дійсно є однією із можливих підстав для зміни розміру аліментів, що стягуються за рішенням суду.
Крім цього, у позивача змінився сімейний стан, а саме у неї народилася друга дитина, що також перебуває на її утриманні, а сама вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та не взмозі працювати. Вказана обставина, також свідчать про погіршення матеріального становища позивача та в силу зазначених вище вимог матеріального закону є самостійною підставою для зміни розміру аліментів.
Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції зробив передчасний висновок про відсутність підстав для задоволення позову. Разом із тим колегія суддів вважає, що розмір аліментів саме в сумі 4000 грн є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і цілком відповідає її інтересам.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновок суду першої інстанції про відмову в позові зроблений без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів і як наслідок з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України оскаржуване позивачем рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення позову частково.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною 6 даної статті визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
При зверненні до суду з позовною заявою та з апеляційною скаргою позивач  ОСОБА_1   звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Отже, враховуючи часткове задоволення як позовної заяви, так і апеляційної скарги та звільнення позивача від сплати судового збору, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір за їх подання необхідно стягнути із відповідача в дохід держави у розмірі 3028 грн (1211,20 + 1816,80).
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
                                               У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Ківерцівського  районного суду Волинської області від 29 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Збільшити розмір стягуваних аліментів, визначений рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2017 року в цивільній справі № 161/14919/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
Рішення апеляційного суду у межах суми платежу – стягуваних аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді