Київський апеляційний суд

 

П О С Т А Н О В А
 
І м е н е м     У к р а ї н и

21 лютого 2024 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Тютюн Т.М. за участю захисника Майко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Майко М.В. на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 3 листопада 2023 року щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
 
у с т а н о в и в :
 
Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 03.11.2024 на  ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000  неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Як встановив суд, з посиланням на протокол про адміністративне правопорушення, 30 вересня 2023 року о 22 годині 56 хвилин ОСОБА_1 на просп. Литовському, 20-А в м. Києві керував автомобілем "Ford" д/н НОМЕР_2 у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 "а" Правил дорожнього руху.
В апеляційній скарзі захисник Майко М.В. зазначає, що ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнавав та не визнає. З результатом огляду на стан сп`яніння, який проводився із застосуванням газоаналізатора "Drager", він не погодився і виявив бажання проїхати за направленням до закладу охорони здоров`я. Однак працівники поліції йому відмовили, чим порушили вимоги ч.3 ст.266 КУпАП, п.7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015, наслідком чого є недопустимість доказів, зібраних у цій справі, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення. 
Посилаючись на Інструкцію із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджену наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018, зазначає, що відеозапис має бути безперервним від початку фіксації порушення до його закінчення. З невідомих причин відмова поліцейських доставити ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я не зафіксована відеозаписом, як і факт зупинки автомобіля, яким він керував, оскільки при складанні протоколу він сидів на кермом і не керував транспортним засобом. Натомість є короткий відеозапис, який зафільмував його в різних місцях за відсутності вказівок поліцейських, з якої причини відеозйомка перервана. Відеозапис підтверджує, що від огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 не відмовлявся. 
Працівники поліції не роз`яснили її підзахисному суть вимоги пройти медичний огляд та процесуальні наслідки, які настають в залежності від варіанту поведінки водія (проходження медичного огляду чи відмова від його проходження), до моменту встановлення факту вживання алкоголю чи медичних препаратів та ступінь їх впливу на реакцію водія.
Суд першої інстанції не спростував докази ОСОБА_1 і належним чином не обґрунтував, чому не взяв до уваги викладені ним факти, і прийняв постанову, яка не містить мотивів, з яких суд дійшов висновку про доведеність його винуватості у вчиненні правопорушення.
З огляду на викладене захисник, посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини у справах "Малофєєва проти Росії" та "Карелін проти Росії", стверджує про відсутність у справі належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували обставини, викладені в протоколі. Тому просить постанову судді скасувати і закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
До апеляційного суду ОСОБА_1 , який повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився і не повідомив про поважні причини неявки. Враховуючи думку захисника, яка не заперечувала проти здійснення апеляційного розгляду за відсутності ОСОБА_1 , і положення ч.6 ст.294 КУпАП, його неявка не перешкоджає розгляду справи.
Вислухавши пояснення захисника Майко М.В., яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.
Вивченням матеріалів справи встановлено, що суддя місцевого суду згідно з ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчиненого правопорушення, дав належну оцінку доказам і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП. Висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є обґрунтованим і підтверджується наявними в справі доказами.
Такими доказами є дані, що містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення, в якому детально викладено суть порушення, вчиненого                ОСОБА_1 ; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та показаннях газоаналізатора "Drager Alcotest 6820", згідно з якими за наслідками огляду ОСОБА_1 станом на 23 годину 03 хвилини 30.09.2023 рівень алкоголю у видихуваному повітрі становив 1,65 ‰; записі портативного відеореєстратора поліцейського.
Оскільки вказані докази узгоджуються між собою, суд правильно поклав їх в обґрунтування своїх висновків.
При цьому ОСОБА_1 до суду не з`явився і ніяких доказів не надавав, у зв`язку з чим твердження в апеляційній скарзі, що суддя не вказав у постанові, чому не взяв до уваги викладені ним факти, недоречні. У той же час, пояснення захисника не є джерелом доказів згідно зі ст.251 КУпАП. 
У відповідності з вимогами ч.ч.2, 3 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. 
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Процедура направлення поліцейськими водія для проведення огляду на стан сп`яніння до найближчого закладу охорони здоров`я у разі незгоди з його результатами на місці зупинки передбачена також п.6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 (далі - Порядок), п.7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі - Інструкція). 
Згідно з п.3 розділу І Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Згідно з п.7 розділу ІІ Інструкції установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Згідно з п.5 Порядку підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода 
водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності.
Огляд проведений у зв`язку з виявленими у ОСОБА_1 ознаками, як то запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та ходи, про що зазначено в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів, в якому він своїм підписом засвідчив, що з результатами згоден. 
Крім того, на запитання поліцейського о 23 годині 04 хвилини, чи згодний       ОСОБА_1 з результатом огляду, останній відповідає, що, напевно так. На повторне запитання ОСОБА_1 відповідає, що невпевнений, бо пив давно, і вже коли поліцейський пропонує йому відповісти однозначно, так чи ні, погоджується з результатом. Ці обставини зафіксовані портативним відеореєстратором поліцейського. Оскільки водій був згодний з результатами огляду, підстав для направлення його до закладу охорони здоров`я не було. 
На законність постанови судді ніяким чином не впливає відсутність фіксації автомобіля під керуванням ОСОБА_1 у русі, оскільки цим же відеозаписом підтверджується, що порушник, до якого звертаються саме як до водія, факт керування транспортним засобом не заперечував. Включення портативного відеореєстратора поліцейським відбулося з моменту початку виконання службових обов`язків, коли ОСОБА_1 було повідомлено, що він був зупинений, оскільки проїхав перехрестя на жовтий сигнал світлофора. Цей відеозапис є безперервним, що узгоджується з вимогами Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018. Відтак, твердження в апеляційній скарзі, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, що з результатом огляду не погодився і виявив бажання проїхати за направленням до закладу охорони здоров`я, не відповідають дійсності.  
Цілком логічним є те, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, і що встановлення факту керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння у спосіб огляду водія тягне за собою адміністративну відповідальність. 
Відтак, незрозумілими є доводи, що працівники поліції не роз`яснили суть вимоги пройти медичний огляд та процесуальні наслідки, які настають в залежності від варіанту поведінки водія (проходження медичного огляду чи відмова від його проходження), до моменту встановлення факту вживання алкоголю чи медичних препаратів та ступінь їх впливу на реакцію водія.
При цьому посилання на рішення Європейського суду з прав людини є абсолютно формальними, оскільки суд, розглядаючи справу, формулювання суті правопорушення, яка вказана у протоколі, не змінював і докази на підтвердження винуватості особи самостійно не збирав.
Таким чином винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена повністю.
Стягнення на ОСОБА_1 накладене в межах строків, встановлених ст.38 КУпАП, і відповідає санкції відповідної частини статті. 
Отже, постанова судді є законною та обґрунтованою і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд  
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу захисника Майко Марини Валентинівни залишити без задоволення, а постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 3 листопада 2023 року, якою на  ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 /однієї тисячі/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 /сімнадцять тисяч/ гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

 
 
Суддя Київського 

апеляційного суду                                                                                        Т.М. Тютюн