ПОСТАНОВА 
Іменем України

23 січня 2025 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 398/238/24
провадження № 22-ц/4809/82/25 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач), 

судді – Дуковський О. Л., Письменний О. А., 

за участю секретаря судового засідання Соловйової І.О.,

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ;

відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 липня 2024 року (суддя Молонова Ю. В.).

В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог 
ОСОБА_1 у січні 2024р звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою, відповідно до якої просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою у сумі 55 379,73 грн та моральну шкоду в сумі 70 000,00 грн.
Позов обґрунтовано тим, що 03 травня 2023 року о 1 год. 35 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «BMW», державний номерний знак НОМЕР_1 , у місті Олександрія Кіровоградської області по вулиці О.Скічка, здійснив поворот ліворуч, не надавши перевагу у русі автомобілю, яким керував позивач, що рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого допустив зіткнення. У результаті ДТП належний позивачу на праві приватної власності автомобіль марки «Mitsubishi» модель «Pajero», державний номерний знак НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження. 

Вказує, що постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 травня 2023 року у справі № 398/2312/23 відповідача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.
Зазначає, що відповідно до звіту № 22944 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкоджень транспортного засобу від 23 травня 2023 року, вартість відновлювального ремонту його автомобіля з урахуванням зносу становить 208 079,73 грн (включаючи ПДВ на запасні частини, матеріали фарбування). Крім того, за послуги по складанню звіту № 22944 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, ним було сплачено 5 500,00 грн. Також ним було понесені витрати по евакуації пошкодженого транспортного засобу у сумі 1 800,00 грн. Страховою компанією йому виплачено страхове відшкодування в сумі 160 000,00 грн. 
Зауважує, що відповідач у добровільному порядку від відшкодування заподіяної шкоди ухиляється.
Стверджує, що неправомірними діями відповідача було порушено його нормальний спосіб життя, оскільки внаслідок ДТП тривалий час не міг користуватися автомобілем, а тому був позбавлений можливості працювати, так як є фізичною особою-підприємцем та використовував свій автомобіль у роботі, яка пов`язана з постійними поїздками по регіону. Зазначені обставини призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагали докладання додаткових зусиль для організації життя. Заподіяну моральну шкоду оцінює у розмірі 70 000,00 грн. 
Вважає, що загальна сума заподіяної йому шкоди складає 125 339,73 грн, виходячи з наступного розрахунку: 1 800,00 грн - витрати на евакуацію транспортного засобу; 5 500,00 грн - витрати на оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу; 48 079,73 грн - різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням); 70 000,00 грн - моральна шкода.
       Відзив на позовну заяву
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 заперечив проти задоволення позову, просив у його задоволенні відмовити у повністю. Свої заперечення мотивує тим, що в матеріалах страхової справи, яку на вимогу суду було видано Кіровоградською філією «Страхова група «ТАС», міститься розрахунок суми страхового відшкодування та ремонтна калькуляція № 08133_11 від 12 травня 2023 року, в яких зведені дані розрахунку суми страхової виплати, що становить 160 043,23 грн. Зазначає, що обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Вказує, що у Звіті № 22944 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу оцінювачем не зазначено, що останній обізнаний про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за складання завідомо неправдивого висновку експерта та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Зауважує, що на підставі наявних у справі доказів не встановлено, що оцінювач має відповідну кваліфікацію як суб`єкт оціночної діяльності, який вправі надати висновок щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого колісному транспортному засобу внаслідок ДТП, оскільки жодних доказів на підтвердження таких обставин до матеріалів справи не додано. З огляду на вищенаведене, важає, що вказаний звіт № 22944 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу не варто приймати до уваги. Щодо моральної шкоди вказує, що позивачем не наведено достатньо підстав та не надано доказів для покладення відповідальності за відшкодування моральної шкоди на відповідача. 
Просить стягнути з позивача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу (а.с. 213-217 том 1).
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 липня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 49 879,73 грн, відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 10 000,00 грн, витрати на оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням ТЗ в розмірі 5 500,00 грн; в іншій частині позову відмовлено. Здійснюючи розподіл судових витрат, суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 598,81 грн пропорційно задоволеним позовним вимогам. 
Вирішуючи спір між сторонами по суті позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що при розрахунку розміру завданої позивачу матеріальної шкоди необхідно врахувати висновок звіту № 22944 від 22 травня 2023 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу ремонту КТЗ Mitsubishi Pajero, н.з. НОМЕР_2 , становить 208 079,73 грн. З вирахуванням отриманого позивачем страхового відшкодування у розмірі 160 000,00 грн, сума до стягнення становить 49 879,73 грн.
Суд виснував, що крім вартості пошкодження транспорту, за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню позивачу витрати по евакуації у розмірі 1 800,00 грн та понесені позивачем витрати на оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням ТЗ, у розмірі 5 500,00 грн. 
Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції дійшов висновку, що виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням встановлених обставин справи та характеру спірних правовідносин, наявні підстави для зменшення заявленого розміру моральної шкоди до 10 000,00 грн. Вказане відшкодування суд вважав достатньою та справедливою грошовою компенсацією за отриману позивачем моральну шкоду.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції у даній справі, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 липня 2024 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначає, щоу складеному звіті № 22944 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, оцінювачем ОСОБА_3 не зазначено, що останній обізнаний про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України. Вказує, що звіт складений без безпосереднього огляду пошкодженого транспортного засобу «MITSUBASHI PAJERO SPORT», д.н.з. НОМЕР_2 , а лише на підставі Акту огляду транспортного засобу (дефектної відомості). Також зауважує, що на підставі наявних у справі доказів не встановлено, що оцінювач ОСОБА_3 має відповідну кваліфікацію, як суб`єкт оціночної діяльності, який вправі надати висновок щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого колісному транспортному засобу внаслідок ДТП, оскільки жодних доказів на підтвердження таких обставин до матеріалів справи не додано. На переконання скаржника, наявність у оцінювача ОСОБА_3 кваліфікації за напрямом «Оцінка об`єктів у матеріальній формі» та спеціалізації в межах напряму «Оцінка колісних транспортних засобів» не свідчить про те, що останній вправі надавати висновок щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого колісному транспортному засобу внаслідок ДТП. Оскільки у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, вважає, що звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу не варто приймати до уваги.
На переконання скаржника, позивачем неправомірно включено до суми відшкодування матеріального збитку витрати на оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, оскільки витрати, пов`язані із залученням експертів, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України відносяться до судових витрат і відшкодовуються у порядку, що регулюється ч. 2 ст. 141 ЦПК України. 
У частині вимог про відшкодування моральної шкоди стверджує, що позивачем не наведено достатньо підстав та не надано доказів для покладення відповідальності за відшкодування моральної шкоди на відповідача.
Рух справи у суді апеляційної інстанції
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 23 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу. 

Позивач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

23 вересня 2024 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду у суді апеляційної інстанції на 14 листопада 2024 року, про що апеляційним судом постановлено відповідну ухвалу.

Протокольною ухвалою від 14 листопада 2024 року задоволено клопотання представника відповідача та відкладено розгляд справи на 23 січня 2025 року.

На підставі розпорядження керівника апарату апеляційного суду від 22 січня 2025 року здійснено повторний автоматизований розподіл справи між суддями, за результатами якого замінено члена колегії з розгляду даної справи суддю Голованя А.М. суддею Письменним О.А.

Ухвалами апеляційного суду від 23 січня 2025 року виправлено описку у текстах ухвал Кропивницького апеляційного суду від 15 серпня 2024 року про витребування справи, від 23 серпня 2024 року про відкриття провадження у справі та ухвали Кропивницького апеляційного суду від 23 вересня 2024 року про призначення справи до розгляду, правильно вказавши дату оскаржуваного рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області  «10 липня 2024 року», замість помилково вказаної «15 липня 2024 року».

У відповідності до вимог процесуального закону сторін повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 39-46 том 2).

Адвокат відповідача двічі подавав заяви про відкладення розгляду справи, у зв`язку з зайнятістю в іншому процесі, зокрема в засідання призначене на 14.11.2024р та за аналогічної підстави в засідання на 23.11.2024р.

Відповідно до протокольної ухвали від 23 січня 2025 року апеляційним судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, з підстав оголошених у судовому засіданні.

У судовому засіданні позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив у її задоволенні відмовити. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
На підставі відповідних наказів в.о. голови Кропивницького апеляційного суду від 27 січня 2025 року головуючий суддя у даній справі ОСОБА_4 у період з 01 лютого 2025 року по 11 лютого 2025 року перебувала у службовому відрядженні, а у період з 12 лютого 2025 року по 17 лютого 2025 року – у відпустці.
Обставини справи, встановлені судами
Відповідно до постанови Олександрійського міськрайонного суду від 19 травня 2023 року у справі №398/2312/23, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП  та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 8-9 том 1). Зі змісту мотивувальної частини зазначеного судового рішення вбачається, що 03 травня 2023 року в 17 год. 35 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «BMW», днз НОМЕР_1 , в м. Олександрія Кіровоградської обл., по вул. О. Скічка, здійснюючи поворот ліворуч, не надав переваги в русі автомобілю «Mitsubishi Pajero», днз НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого здійснив зіткнення. В результаті ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.10.1, п.10.4 ПДР України та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП.
Згідно з актом виконаних робіт №1 від 05 травня 2023 року, за замовленням позивача фізична особа – підприємець ОСОБА_5 виконав транспортування автомобіля «Mitsubishi Pajero», днз НОМЕР_2 . Вартість послуги склала 1800,00 грн, що підтверджується копією товарного чеку від 03 травня 2023 року (а.с.12-13 том 1).
Відповідно до наявного в матеріалах страхової справи № 08133/11/2023/96 (а.с. 82-200 том 1) полісу № АТ/3037321 обов`язкового страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність водія Mitsubishi Pajero, н.з. НОМЕР_2 , застрахована в АТ «Страхова Група «ТАС». Встановлено відповідальність за шкоду, заподіяну майну в розмірі 160000,00 грн. Крім того, позивачем було укладено з ПрАТ «Страхова Група «ТАС» договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків «Повний автозахист» №FA-00226247 (а.с.83 том 1).
15 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.100 том 1).
Згідно з актом огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість) від 10 травня 2023 року, фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 оглянуто пошкодження транспортного засобу Mitsubishi Pajero, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 (а.с.19-30 том 1).
З розрахункової квитанції серії ЛВАК 264643 від 10 травня 2023 року вбачається, що вартість оцінки КТЗ Mitsubishi Pajero, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 5500,00 грн (а.с. 37 том 1).
Відповідно до ремонтної калькуляції №22944 від 21 травня 2023 року, вартість ремонту транспортного засобу Mitsubishi Pajero, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 540685,44 грн (а.с. 31-34 том 1).
Відповідно до звіту №22944 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 22 травня 2023 року, виготовленого фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 , вартість (розмір) збитків заподіяних пошкодженням транспортного засобу Mitsubishi Pajero Sport 3.0 AT, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження, за станом на дату оцінки становить 320867,52 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складає 208079,73 грн (а.с.14-18 том 1).
Згідно з довідкою Кіровоградської філії АТ «Страхова Група «ТАС» про страхові випадки та здійснені страхові виплати по договору FA № 226247 від 21 листопада 2023 року, ОСОБА_1 виплачено 160000,00 грн страхового відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку (а.с. 38 том 1).
Відповідно до виписки є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26 травня 2022 року, ОСОБА_1  зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.7 том 1).
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На переконання колегії суддів, рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 липня 2024 року у даній справі зазначеним вимогам процесуального закону відповідає у повній мірі.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Виходячи з наведеної процесуальної норми, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що обставина щодо вини ОСОБА_2 у ДТП за участю транспортних засобів сторін, встановлена у постанові Олександрійського міськрайонного суду від 19 травня 2023 року у справі № 398/2312/23, є преюдиційною для даної справи та не підлягає доказуванню.
Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
За ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV.
Закон № 1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (п.п. 1.4, 1.7 ст.1).
За вимогами ст. 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV).
Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Пунктом 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
 Стаття 1194 ЦК України застосовується до будь-яких правовідносин, в яких бере участь особа, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17).
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).
Водночас, в  Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески. 
Таким чином, положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.
Виходячи з викладеного та встановивши, що різниця між фактичним розміром завданої позивачу внаслідок ДТП шкоди і сумою виплаченого страхового відшкодування складає 48 079,73 грн, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про стягнення зазначеної суми різниці з винної у ДТП особи - відповідача у справі. 
При цьому, на переконання колегії суддів наданий позивачем до суду звіт №22944 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 22 травня 2023 року, виготовлений фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 є належним доказом у справі, а відповідні заперечення скаржника щодо неприйняття його до уваги не заслуговують на увагу.
Так, 17 липня 2010 року фізична особа - підприємець ОСОБА_3 отримав кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ № 7645 за програмою базової підготовки за напрямом оцінки майна «Оцінка об`єктів в матеріальній формі» та спеціалізацією «Оцінка колісних транспортних засобів». Реєстрація оцінювача у Державному реєстрі оцінювачів за напрямком «Оцінка колісних транспортних засобів» підтверджується свідоцтвом від 18 жовтня 2010 року № 8463. ОСОБА_3 видано сертифікат суб`єкта оціночної діяльності за відповідним напрямом та спеціалізацією зі строком дії до 14 жовтня 2024 року (був чинний на момент здійснення оцінки) (а.с. 36 том 1).
Апеляційний суд зауважує, що скаржником помилково ототожнено вимоги процесуального закону, що ставляться до висновку судового експерта за результатом проведення судової експертизи, та вимоги до звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу. Тож безпідставними є твердження скаржника про незазначення у звіті інформації про те, що оцінювач обізнаний про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України та того, що висновок підготовлено для подання до суду.
Диспозитивність цивільного судочинства виявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст.13 ЦПК України).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
За ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Частиною першою ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Тож, слід зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач у суді першої інстанції ставив питання про призначення у даній справі судової авто-товарознавчої експертизи або ж самостійно надав до суду докази, які б спростовували або ставили під розумний сумнів дані звіту суб`єкта оціночної діяльності.
Оскільки ОСОБА_2 на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, визнано винним у вчиненні ДТП, у результаті якого було пошкоджено транспортний засіб позивача, суд першої інстанції правомірно поклав на відповідача відшкодування витрат ОСОБА_1 , понесених останнім за послуги по складанню звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, у сумі 5500,00 грн, а також витрат по евакуації пошкодженого транспортного засобу у сумі 1800,00 грн.
Колегія суддів також критично ставиться до доводів апеляційної скарги щодо недостатності підстав та ненадання доказів, достатніх для стягнення з відповідача моральної шкоди. 
Тлумачення положень ст.ст. 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абз. другий ч. 3 ст. 23 ЦК України).
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA,№ 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
У даній справі судами встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, основним видом економічної діяльності якого є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (а.с.7 том 1).
Оскільки у своїй підприємницькій діяльності позивач використовував транспортний засіб, пошкоджений відповідачем, суд першої інстанції дійшов підставного висновку, що у результаті винних дій відповідача позивачу була завдана моральна шкода. Місцевий суд, з урахуванням вимог розумності та справедливості, обґрунтовано визначив розмір її грошової компенсації та стягнув за рахунок відповідача, як винної особи. 
Отже, викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги відповідача.
Оскільки оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону, підстави для його скасування у апеляційного суду відсутні.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_6 , який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 , відмовити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складено 19.02.2025р.
Головуючий суддя                                                 Л. М. Дьомич
Судді                                                                 О. Л. Дуковський
                                                                        О. А. Письменний