Номер провадження: 33/813/228/25
Справа № 521/12352/24 
Головуючий у першій інстанції Федоренко  Т. І. 
Доповідач Котелевський Р. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2025 року                                                                 м. Одеса
       
Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., 
за участю:
секретаря судового засідання – Тьосової Я.В.,
представника Одеської митниці – Кептене Д.А., 
захисника – Стеценка О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника Одеської митниці Ревенко Т.А., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника Стеценка О.П. на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 12.11.2024 року, щодо: 
ОСОБА_1 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючої, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, 
встановив:

оскарженою постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, та на неї накладене адміністративне стягнення у виді конфіскації товарів – безпосередніх предметів порушення митних правил, а саме тютюну без маркування (код УКТЗЕД 2401 10) у кількості 3 кг., а також стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн. 
Не погоджуючись з постановою, представник Одеської митниці Ревенко Т.А., особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисник подали апеляційні скарги.
Представник Одеської митниці Ревенко Т.А. просить постанову суду змінити в частині накладення адміністративного стягнення у виді «конфіскації» на адміністративне стягнення у виді «штрафу у розмірі 100% від вартості безпосередніх предметів правопорушення, а саме 2140 грн». 
ОСОБА_1 та її захисник просять постанову суду скасувати, закрити провадження по справі за відсутності в складу адміністративного правопорушення, та зобов`язати Одеську митницю Держмитслужби повернути ОСОБА_1 вилучений у неї згідно протоколу про порушення митних правил №0348/50000/24 від 22.03.2024 року тютюн без маркування в пакетах вагою 3 (три) кілограма, а у разі неможливості повернення тютюну повернути його вартість. 
Захисник вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд безпідставно визнав  ОСОБА_1 винуватою, не врахувавши того, що тютюн був вилучений у останньої шляхом виїмки особистих речей, який вона не приховувала.
З оскарженої постанови вбачається, що 22.03.2024 року, о 10:14 год., у пункт пропуску для автомобільного сполучення «Старокозаче-Тудора» Одеської митниці на виїзд з України в Молдову по смузі руху червоний коридор заїхав пасажирський рейсовий автобус реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , країна реєстрації - Молдова, під керуванням громадянина Молдови Turcan Vitali паспорт НОМЕР_3 .
Під час проведення митного огляду спільно з майстер сержантом ДПСУ ОСОБА_2 вищевказаного автобуса у громадянки України ОСОБА_1 були виявлені не заявлені та не пред`явлені до митного контролю, прихований від митного контролю в особистих речах тютюн «без маркування» у пакетах 3 шт. по 1 кг. Доступ до виявлених пакетів з тютюном став можливими шляхом виїмки особистих речей та продуктів харчування з сумок громадянки.
У відповідності до ст.370 МК України був виявлений сигаретний тютюн, не включений до переліку товарів, які можуть бути віднесені до особистих речей громадян.
Згідно п.2 ст.371 МК України «Товари, сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10000 євро та на які законом встановлено вивізне мито та/або якщо відповідно до закону державними органами видаються документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення таких товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами, підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян, із сплатою у випадках, визначених законами України, вивізного мита та з поданням відповідних документів, виданих державними органами».
Згідно ст.15 Закону України №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», «Імпорт, експорт, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності без наявності ліцензії». ОСОБА_1 не було надано будь яких документів на підтвердження того, що вона є суб?єктом господарювання, що здійснює виготовлення, продаж, експорт чи імпорт тютюнових виробів.
ОСОБА_1 митний контроль пройшла та виявлений тютюн «без маркування» у пакетах 3 шт. по 1 кг. визнала своєю власністю.
Таким чином, ОСОБА_1 вчинила дії, спрямовані на незаконне переміщення через митний кордон України тютюн «без маркування» у пакетах 3 шт. по 1 кг з приховуванням від митного контролю, товарів.
Одеською митницею відносно ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил митних правил №0348/50000/24 від 22.03.2024 року за ч.1 ст. 483 МК України.
Мотивуючи прийняте рішення суд зазначив, що сукупність доказів у справі доводять порушення митних правил та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного порушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України. 
Відповідно до положень ч.ч. 5, 6 ст. 294 КУпАП апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не пізніше ніж за три дні до початку судового засідання. Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, клопотань про відкладення не подавала. 
Захисник Стеценко О.П. повідомив суду, що ОСОБА_1 обізнана про розгляд справи, однак не має можливості з`явитися в судове засідання, вважав можливим здійснювати розгляд за її відсутності. 
Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженої постанови, судом були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого  в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. 
У своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом  сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 
Вивчивши матеріали справи; заслухавши представника Одеської митниці Державної митної служби України Кептене Д.А., який підтримав апеляційну скаргу представника митниці Ревенко Т.А., просив її задовольнити та заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту; захисника, який підтримав апеляційні скарги сторони захисту, просив їх задовольнити та заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника митного органу; дослідивши докази, які долучені до справи; суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показами свідків, а також іншими документами.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з ч.1 ст.486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
Відповідно до ч.1 ст.489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень ст.458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або необережні) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. 
Наявність об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкту та суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення є обов`язковим для кваліфікації конкретного діяння, як адміністративного проступку. Якщо хоча б один з них відсутній або не відповідає вимогам, що передбачені відповідною статтею Глави 68 МК України, вказане діяння не є порушенням митних правил. 
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.
Апеляційний суд вважає неспроможними доводи сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, з огляду на таке.
Диспозиція ч.1 ст.483 МК України визначає склад адміністративного правопорушення, що полягає у переміщенні або діях, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.
Відповідно до п.53 ч.1 ст.4 МК України, спеціально виготовлене сховище (тайник) - сховище, виготовлене з метою незаконного переміщення товарів через митний кордон України, а також обладнані та пристосовані з цією метою конструктивні ємності чи предмети, які попередньо піддавалися розбиранню, монтажу тощо.
Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 03 червня 2005 року «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил», використанням інших засобів чи способів, що утруднюють виявлення предметів, можуть визнаватися, зокрема, приховування останніх у валізах, одязі, взутті, головному вбранні, речах особистого користування, на тілі або в організмі людини чи тварини, а також надання одним предметам вигляду інших (зміна їхніх зовнішніх ознак - форми та стану, упаковки, ярликів, етикеток тощо).
Склад правопорушення – наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом. Суб`єктивна сторона передбачає наявність прямого умислу, про що також вказано в апеляційній скарзі представника митниці.
Відповідно до ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається скоєним умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Згідно ч.1 ст.257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Як зазначено в ст.266 МК України, декларант зобов`язаний, зокрема, здійснювати декларування товарів відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом, на вимогу органу доходів і зборів пред`явити товари для митного контролю і митного оформлення, надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей.
Дослідивши та оцінивши у всій сукупності наявні в матеріалах докази, зокрема: протокол про порушення митних правил, письмові пояснення ОСОБА_1 , наявні в матеріалах справи фотоматеріали та інші докази, апеляційний суд приходить до висновку, що діяння, обставини якого підтверджені матеріалами справи, вірно кваліфіковані місцевим судом за ч.1 ст.483 МК України.
Судом встановлено, що у ОСОБА_1 були виявлено не заявлений та не пред`явлений до митного контролю, прихований від митного контролю в особистих речах тютюн «без маркування» в пакетах у кількості 3 шт. по 1 кг. Доступ до виявлених пакетів з тютюном став можливим шляхом виїмки особистих речей та продуктів харчування з сумок громадянки.
Переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю може бути вчинено одним із способів, визначених у диспозиції ч.1 ст.483 МК України, зокрема: з використанням інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів. 
Місцевим судом вірно враховано, що відповідно до Наказу Міністерства фінансів України №628 від 30.05.2012 року «Про встановлення норм ввезення (вивезення) алкогольних напоїв і тютюнових виробів для споживання членами екіпажу та пасажирами на борту транспортного засобу, який здійснює міжнародний рейс і прибуває на митну територію України» встановлено, що на борту транспортного засобу, який здійснює міжнародний рейс і прибуває на митну територію України або відбуває з неї, дозволяється ввозити та вивозити алкогольні напої і тютюнові вироби для споживання особами, які перебувають на його борту, з розрахунку споживання однією особою на добу за нормами: алкогольні напої – 1 літр; тютюнові вироби – 40 грамів.
Також місцевим судом вірно враховано, що виявлене та вилучене під час митного контролю у ОСОБА_1 майно – тютюн, перевищує зазначену норму в 75 разів. 
Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду щодо необґрунтованості доводів сторони захисту стосовно відсутності приховування під час перевезення через митний кордон тютюну, оскільки ОСОБА_1 сама пояснила, що тютюн був у неї вилучений працівником митниці під час перевірки її багажу – рюкзака, на якому поверх знаходилася кофта. Самостійно перед початком контролю ОСОБА_1 не заявляла, тобто не декларувала, про наявність у неї тютюну у кількості, яка перевищує дозволену норму. 
Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 повідомила працівнику митниці, що в її рюкзаку зберігається тютюн ще до початку його огляду, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки вони не підтверджуються доказами. 
Відповідно до п.4 ч.1 ст.495 МК доказом у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 в цілому дотримався вимог ст.ст. 245, 252 КУпАП та на підставі ретельного аналізу всіх доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясував всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та дійшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.
Доводів представника митниці про необхідність накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 100% від вартості безпосередніх предметів правопорушення, а саме 2140 грн, замість застосованої місцевим судом конфіскації товару – безпосередніх предметів порушення митних правил (тютюну), апеляційний суд визнає необґрунтованими, з таких підстав. 
Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні ЄСПЛ, від 06.11.2008 року по справі «Ісмаїлов проти Росії», встановлено, що згідно з принципом верховенства права, який закріплений в усіх статтях Конвенції, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, стягнення повинне бути пропорційним, відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам. У випадку, якщо суд дійде висновку, що стягнення у вигляді конфіскації майна не забезпечить балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту права власності конкретної особи, то він має право не накладати таке стягнення навіть у випадку, коли воно передбачене положеннями МК України як обов`язкове.
У справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78).
Окрім того, обов`язкове застосування штрафу та конфіскація товару, як санкції за порушення митних правил, встановлені ст. 483 Митного кодексу, порушують гарантії захисту права власності. Такий висновок міститься в рішенні Європейський суд з прав людини у справі «Краєва проти України» (заява №72858/13).
Так, ЄСПЛ у вказаній справі зазначив, що у питанні встановлення критерію справедливого балансу між інтересами суспільства та правами людини, високі судді не сприйняли аргументів представника України. Вони зазначили, що національний суд лише формально послався на характер правопорушення, дав інформацію про заявницю та її фінансове становище. Проте у тексті рішення не було дано оцінку обставинам поведінки особи, зв`язку між поведінкою та правопорушенням. І оскільки обсяг перевірки був надмірно вузьким, критерій справедливого балансу не дотримано. Крім того, згідно зі ст.483 Митного кодексу штраф у розмірі вартості товару та конфіскація товару були обов`язковими санкціями. Відсутність дискреції для судів не залишала можливості враховувати індивідуальні обставини. Це позбавляє сенсу будь-яку оцінку. ЄСПЛ раніше зазначав, що подібна жорстка система не здатна забезпечити необхідний справедливий баланс між спільним інтересом та захистом права власності окремо взятої особи. З огляду на це суд у Страсбурзі дійшов висновку, що в даній справі мало місце неспіврозмірне втручання у майнові права заявника. Тому ст.1 Протоколу №1 до Конвенції була порушена.
Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, перш за все виходить із оцінки дотримання принципу правомірності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном та оцінки забезпечення «справедливого балансу», дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п.п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.п. 31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).
Зазначена позиція Європейського Суду щодо необхідності забезпечення необхідного справедливого балансу між захистом права власності та вимогами загального інтересу з огляду на свободу розсуду, якою наділена держава в цій сфері, також відображена у справі «Садоча проти України». Суд вказав, що захід у вигляді конфіскації відповідає загальному суспільному інтересу, підкресливши, що необхідний баланс не буде досягнуто, якщо на відповідного власника майна буде покладено «індивідуальний та надмірний тягар» (рішення від 11 липня 2019 року (п.п. 26, 27).
Крім того, на думку Європейського суду з прав людини,«стаття 1 Першого протоколу вимагає, щоб будь-яке втручання було виправдано домірним стосовно визначеної мети. Тобто потрібно досягти «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та потребами захисту основоположних прав людини. Потрібного балансу не буде досягнуто, якщо особі або особам, яких це стосується, доведеться нести індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справах The Former King of Greece and Others v. Greece від 28 листопада 2002 року (заява № 25701/94), ECHR 2000-ХІІ, § 79, § 82; Jahn and Others v. Germny від 30 червня 2005 року (заяви №№ 46720/99, 72203/01, 72552/01), ECHR 2005-УІ, § 81-94» рішення у справі Gogitidze and Others v. Gejrmany від 12 травня 2015 року (заява № 36862/05), § 97).
Крім того, рішенням Конституційному Суду України №5-р(II)/2023 від 05.07.2023 року абз. 2 ч.1 ст.483 МК України (тобто санкція статті) було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).
У своєму рішенні Конституційний Суд України зазначив, що оспорювані приписи ч.1 ст.483 МК України встановлюють обов`язкову конфіскацію товарів – безпосередніх предметів порушення митних правил. У КУпАП та МК не визначено процесуальних механізмів, які надали б можливість пом`якшити визначену абз.2 ч.1 ст.483 МК України міру адміністративної відповідальності залежно від наявності обставин справи, що пом`якшують відповідальність, або дозволили б її не призначати, внаслідок чого Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що законодавець визначив міру адміністративної відповідальності, яка не є справедливою та такою, що відповідає легітимній меті.
Окрім того, Конституційний Суд України зазначив, що для досягнення легітимної мети суд повинен мати дискрецію. Однак суд під час розгляду справи про порушення митних правил за ч.1 ст.483 МК України не може забезпечити індивідуалізації відповідальності з огляду на відсутність у зазначеній статті Кодексу інших видів стягнень; неможливість зміни розміру відсотків, за якими визначено штраф та обов`язковість застосування конфіскації. Неможливість вибору виду та розміру адміністративного стягнення з урахуванням обставин справи, а саме: характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, унеможливлює справедливий розгляд справи судом.
Підсумовуючи викладене, Конституційний Суд України визнав, що абз.2 ч.1 ст.483 МК України суперечить приписам ч.1 ст.8, ч.ч. 1, 4 ст.41, ч.2 ст.61, ч.1 ст.64 Конституції України та є неконституційним.
Водночас, п.2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України визначено, що абз.2 ч.1 ст.483 МК України втрачає чинність через шість місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, а п.3 рішення зобов`язує Верховну Раду України привести нормативне регулювання, установлене абз.2 ч.1 ст.483 МК України у відповідність із Конституцією України та цим рішенням.
Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та інших законів України щодо врегулювання окремих питань розпорядження іноземними товарами, транспортними засобами комерційного призначення, що перебувають на митній території України під митним контролем, а також такими, що незаконно ввезені на митну територію України» №3475-IX від 21.11.2023 року (надалі – Закон) були внесені відповідні зміни до МК України, зокрема, згідно з п.п.1 п.13 розділу I Закону, ч.1 ст.483 МК України було викладено в такій редакції:
«1. Переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, -
тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі від 50 до 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил з конфіскацією товарів, транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, або з конфіскацією товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил, а також товарів, транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю».
Зазначені вище зміни до ч.1 ст.483 МК України, відповідно до п. 1 «Прикінцевих положень» Закону, набрали чинності 05.01.2024 року.
Положеннями ч.1 ст.467 МК України передбачено, що якщо справи про порушення митних правил відповідно до ст.522 МК України розглядаються митними органами або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. Строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом.
При розгляді даної справи апеляційний суд враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. 
У апеляційній скарзі представник митниці просить змінити постанову суду в частині накладення адміністративного стягнення у виді «конфіскації» на адміністративне стягнення у виді «штрафу у розмірі 100% від вартості безпосередніх предметів правопорушення, а саме 2140 грн.», однак в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо вартості безпосередніх предметів правопорушення. 
Так, в описі предметів вказано тютюн без маркування у пакетах, вагою 3 кг., вартістю 100 грн., загальною вартістю 300 грн. (а.с.14).
Інспектором митного органу адресовано запит директору ТОВ «Експоцентр Одеса» щодо надання довідки про ціну на предмет порушення митних правил, а саме тютюн без маркування, вагою 3 кг (а.с.15).
На вказаний запит директором ТОВ «Експоцентр Одеса» надано відповідь, що у зв`язку із відсутністю необхідних даних про товар «тютюн без маркування», що є предметом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, надати інформацію про рівень ціни на нього неможливо (а.с.16).
У супровідному листі від 23.07.2024 року про направлення справи для розгляду до місцевого суду вказана інформація про те, що Одеською митницею проаналізовано наявну в інтернет-магазинах інформацію середньої вартості товару «тютюн ваговий, у пакетах по 1 кг», та встановлено вартість товару «тютюн ваговий, у пакетах по 1 кг» становить 713,33 грн., та визначено загальну вартість товару 2140 грн.
Однак, апеляційний суд звертає увагу, що зазначення в супровідному листі вартості тютюну, яка ґрунтується на підставі середньої вартості тютюну з невідомих інтернет-ресурсів, не може бути визнано належним визначенням вартості товару (а.с.17-21).
Інші належні та допустимі докази стосовно вартості виявленого та вилученого у ОСОБА_1 тютюну в матеріалах справи відсутні, а суд позбавлений права та можливості самостійного встановлення таких даних.
Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у межах санкції ч.1 ст.483 МК України, суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, обставини провадження, і особу правопорушниці та обґрунтовано застосував до неї стягнення передбачене вказаною нормою закону - у виді конфіскації предметів правопорушення.
Крім того, накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді 100% вартості безпосередніх предметів порушення митних правил, на чому наполягає митний орган в апеляційній скарзі, на переконання суду становитиме надмірне втручання держави у її право власності через позбавлення частини коштів, які вона особисто заробила, а також не відповідатиме принципам розумності, справедливості та пропорційності, з урахуванням фактичної відсутності завдання правопорушенням майнової шкоди державним інтересам.
Водночас, у відповідності до положень ч.7 ст.294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Апеляційним судом встановлені обставини, які тягнуть за собою зміну оскарженої постанови, оскільки місцевий суд не в повній мірі дотримався вимог ст.ст.283 КУпАП, ст.ст.458, 489 МК України, оскільки в абзаці чотирнадцятому мотивувальної частини постанови припустився помилки та виклав обставини, які апеляційний суд визнає суперечливими. 
Як вбачається зі змісту мотивувальної частини оскарженої постанови, розглянувши протокол про порушення митних правил №0348/50000/24 від 22.03.2024 року за ч.1 ст.483 МК України, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, через вчинення нею дій, спрямованих на незаконне переміщення через митний кордон України тютюну «без маркування» у пакетах 3 шт. по 1 кг з приховуванням його від митного контролю.
Разом з тим, зміст чотирнадцятого абзацу мотивувальної частини оскарженої постанови не відповідає висновку суду та доказам на підтвердження винуватості особи, оскільки суд вказав, що дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що особа, стосовно якої складено протокол, підлягає притягненню до адміністративної відповідальності та її дії кваліфікує за ч.1 ст.483 МК України за кваліфікуючими ознаками: переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів, що утруднюють виявлення таких товарів, тобто суд вказав кваліфікуючі ознаки значно ширші ніж ті, які ставились в вину митним органом ОСОБА_1 . 
Апеляційний суд відносить вказані посилання місцевого суду в абзаці чотирнадцятому мотивувальної частини до очевидної технічної описки, яка допущена під час виготовлення оскарженої постанови за допомогою комп`ютерної техніки, яка фактично не впливає на правильність висновків суду та законність рішення про визнання ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 КУпАП. 
До початку апеляційного розгляду даної справи, на адресу апеляційного суду не надходило рішення місцевого суду щодо виправлення вказаної описки.      
Враховуючи наведені обставини, оскільки встановлені судом недоліки оскарженої постанови можливо усунути за результатами апеляційного розгляду, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а оскаржена постанова підлягає зміні, шляхом викладення в іншій редакції чотирнадцятого абзацу мотивувальної частини постанови, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,  
постановив:

Апеляційні скарги представника Одеської митниці Держмитслужби України Ревенко Т.А., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника Стеценка О.П. – задовольнити частково. 
Постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 12.11.2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана винуватою за ч.1 ст.483 МК України, - змінити.
Викласти абзац чотирнадцятий мотивувальної частини постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 12.11.2024 року в такій редакції:
«Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що особа, стосовно якої складено протокол, підлягає притягненню до адміністративної відповідальності та її дії кваліфікує за ч.1 ст.483 МК України за кваліфікуючими ознаками: вчинення дій, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням засобів та способів, що утруднюють виявлення таких товарів».
В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя
Одеського апеляційного суду     Р.І. Котелевський