ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 760/13958/24          Суддя (судді) суду 1-ї інстанції: 
          Тесленко І.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

21 січня 2025 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача          Сорочка Є.О.,
суддів           Коротких А.Ю., 
          Єгорової Н.М.,
за участю секретаря с/з           Грисюк Г.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 07.01.2024 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серія НОМЕР_2 від 19.03.2024.
Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 07.01.2024 позов задоволено/у задоволенні позову відмовлено.
Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності є неправомірним.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місц проживання / перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серія НОМЕР_2 від 19.03.2024 року, винесеної старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспортні Дорошенко О.В., 15.03.2024 о 07 год. 23 хв., за адресою Н-31, км 122+000, Полтавська обл. автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб DAF XF 105.460, днз НОМЕР_1 , ОСОБА_1 відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 загальної ширини транспортного засобу на 6,231 % (0,162 м.), при дозволеній максимальній фактичній ширині 2,6 м.; відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 132 - 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), керуючись статтями 14-3, 229, 279-5 - 279 - 8 і 284 КУпАП постановлено притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом. 
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що згідно даних оскаржуваної постанови вбачаються усі істотні ознаки складу адміністративного правопорушення, постанова винесена відповідно до встановлених вимог чинного законодавства України.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Статтею 132-1 КУпАП визначено відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами.
Частиною другою статті 132-1 КУпАП визначено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі:
- п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 % до 10 % включно;
- однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 %, але не більше 20 %;
- двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 %, але не більше 30 %;
- трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 %.
Згідно примітки до наведеної статті, підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР).
Пунктом 1.9. ПДР передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з пунктом 22.5 ПДР рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують зовнішніх габаритів, зокрема ширини у 2,6 метри.
Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 "Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами" (Офіційний вісник України, 2001 р., № 3, ст. 75).
Так, згідно пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції за формою, наведеною в додатку до цих Правил, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.
При цьому, допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Таким чином, участь у дорожньому русі транспортних засобів, габаритно-вагові параметри яких перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР, зокрема, ширини транспортного засобу, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів, а при перевезенні вантажу без відповідного дозволу настає адміністративно-господарська відповідальність, яка залежить від відсоткового перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.
Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Згідно статті 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних        осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Як вбачається з матеріалів справи, та чого не заперечено позивачем, транспортний засіб, який зафіксований в оскаржуваних постановах належить позивачу, а відтак він є належним суб`єктом відповідальності за правопорушення згідно частини другої статті 132-1 КУпАП.
Так, з оскаржуваної постанови вбачається, що оскаржуваною постановою зафіксовано рух транспортного засобу DAF XF 105.460, днз НОМЕР_1 із перевищенням нормативних параметрів загальної ширини транспортного засобу на 6,231 % (0,162 м.), при дозволеній максимальній фактичній ширині 2,6 м.
Щодо посилань скаржника на неповноту та неточності оскаржуваної постанови в частині ідентифікації напівпричепу, з яким рухався спірний транспортний засіб, то колегія суддів наголошує на тому, що для цілей вирішення даного спору вказана обставина не має суттєвого значення, оскільки норми пункту 22.5 ПДР обмежують максимальну ширину транспортного засобу не залежно від того, чи рухається такий транспортний засіб із напівпричепом.
Відтак, посилання скаржника на недоліки спірної постанови є безпідставними.
Щодо технічного засобу, яким здійснені спірні вимірювання, то як вірно встановив суд першої інстанції технічний засіб, яким в автоматичному режимі зафіксовано правопорушення:  є WIM 8, WAGA-WIM35.
Згідно свідоцтва про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки №04/4381, чинне до 07.11.2024, приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WAGA - WIM35 (у складі Автоматичного пункту ваго - габаритного контролю WAGA) зав №2, виробник ТОВ «ТЕЛЕКОМ УКРАЇНА», за результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам: ДСТУ OIML R134-1:2010 Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь. Частина 1, Загальні технічні вимоги та методи випробування (OIML R 134-1:2006, IDT).
Згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №1468, чинне до 07.01.2024, видане Національним науковим центом «Інститут метрології» Міністерства економіки України 07.11.2023 року, назва та умовне позначення: Підсистема габаритного контролю транспортних засобів SIZE - WIM 35 (у складі автоматичного пункту ваго - габаритного контролю «WAGA»), виробник ТОВ «ТЕЛЕКОМ УКРАЇНА», за результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ТУ та ДСТУ 8809:2018, місце встановлення системи: автомобільна дорога державного значення Н-31, Дніпро - Царичанка - Кобеляки - Решетилівка, км 122+000, Полтавська обл., НОМЕР_3, НОМЕР_4 2 смуги руху у прямому напрямку та 2 смуги руху у зворотному напрямку; максимально допустима похибка вимірювання габаритних розмірів ТЗ, м: довжини +-0,60, ширини +-0,10, висоти +-0,06, максимально допустима похибка вимірювання міжосьових відстаней ТЗ, м: +-0,03, максимальна допустима похибка під час вимірювання швидкості руху ТЗ, %: +-2.
Таким чином, як вірно вказав суд першої інстанції технічний засіб WIM 35, зав. №2 (підсистема вагового контролю транспортних засобів), посилання на який міститься у оскаржуваній постанові як на технічний засіб, яким в автоматичному режимі зафіксовано правопорушення, пройшло повірку за результатами якої твідповідає вимогам ТУ та ДСТУ 8809:2018, перевищення габаритних норм транспортного засобу при вимірюванні перевищує % можливої похибки, зазначеної у Свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки.
У суду відсутні обґрунтовані сумніви у тому, що спірні вимірювання здійснені саме вказаним приладом, а доказів протилежному позивач не надав. Тому, колегія суддів відхиляє відповідні посилання скаржника.
Також відхиляються доводи скаржника про ненадання відповідачем доказів здійснених вимірів габаритно-вагових параметрів, оскільки ці докази були надані до суду першої інстанції на наявні в матеріалах справи (а.с. 118).
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 07.01.2024 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач          Є.О. Сорочко

Суддя          А.Ю. Коротких 

Суддя          Н.М. Єгорова