ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/256/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/8305/24 Категорія: 351000000 	Стеценко О. С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       15 січня 2025 року                                                                                                 м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:
суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді  	Гончар Н.І., Сіренко Ю.В.	

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача на заочне рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 07.10.2024 (повний текст складено 07.10.2024, суддя в суді першої інстанції Стеценко О.С.) у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяна Петрівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
в с т а н о в и в :

у липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, яким просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. №11568 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів, таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 11 200,00 грн.
У обґрунтування свої вимог зазначив, що між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 28.01.2020 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №438229986. Право вимоги за кредитним договором №438229986 відступлено на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс».
12.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.С. вчинено виконавчий напис № 11568, згідно якого з позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у сумі 52 649,60 грн., однак такий виконавчий напис нотаріуса вчинений з порушенням норм закону та підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, що й обумовило звернення з цим позовом до суду.

Заочним рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 07.10.2024 позовні вимоги у справі задоволено з підстав того, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру суми, що підлягає стягненню з боржника.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції в частині вирішення питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу з відповідача, останній 20.12.2024 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати у вказаній частині та відмовити позивачу у відшкодуванні витрат на правничу допомогу.
В обґрунтування вказано на те, що договір, укладений позивачем з адвокатом, називається «про надання правової допомоги», а за приписами законодавства має називатися «про надання правничої допомоги». За приписами цивільного процесуального законодавства до складу судових витрат включено саме правничу, а не правову допомогу.
До матеріалів справи додано копію Квитанції до прибуткового касового ордера № 68 від 01.07.2024, яка нібито підтверджує фактично понесені витрати, однак вона за формою не відповідає приписам законодавства, так як не містить податковий код підприємства; кореспондуючий рахунок бухгалтерського обліку; підпис уповноважених на це осіб (касира та головного бухгалтера).
Написання позовної заяви (немайнового характеру), що містить в собі загальні норми права, яка коштує 10 000,00 грн., значно завищено щодо складності даної справи, яка не потребує застосування спеціальних знань.
У додатках до позовної заяви відсутні будь-які документі, які підтверджують оплату гонорару адвокату.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчі написи на суму меншу тридцяти розмірів прожиткового мінімуму. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Враховуючи межі оскарження за апеляційною скаргою відповідача, предметом апеляційного перегляду у цій справі є вирішення судом питання про компенсацію позивачу за рахунок відповідача понесених судових витрат у виді витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що предметом спору були позовні вимоги про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. №11568 про стягнення з позивача ОСОБА_1 грошових коштів, таким, що не підлягає виконанню, які заочним рішенням від 07.10.2024 суд задовольнив у повному обсязі.
Також судом було відшкодовано за рахунок відповідача судові витрати позивача на правничу допомогу у сумі 11 200,00 грн.
Скаржник у справі вважає указане відшкодування за його рахунок судових витрат позивача незаконним, про що наводить доводи в апеляційній скарзі.
Правовідносини між сторонами справи, які ґрунтуються на вказаних фактичних обставинах, мають таку правову регламентацію.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (як у даній справі).
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такі висновки містяться в додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові ВС від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18.
Далі, положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.  Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З системного аналізу вказаних норм процесуального права, що визначають порядок розподілу судових витрат сторін, та фактичних обставин цієї справи, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано за рахунок відповідача у справі відшкодовано судові витрати позивача на правничу допомогу адвоката у сумі 11 200 грн., які підтверджено належними доказами. 
При цьому за приписами п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позовних вимог, як у цій справі, суд зобов`язаний прийняти рішення про відшкодування судових витрат позивача за рахунок відповідача.
Апеляційний суд не погоджується з аргументами скаржника про те, що договір, укладений позивачем з адвокатом, називається «про надання правової допомоги», а за приписами законодавства має називатися «про надання правничої допомоги», що, на думку скаржника, є перешкодою для відшкодування таких судових витрат, адже неточне формулювання назви угоди сторони з представником за наявності доказів надання за такою угодою саме правничої допомоги, яка безпосередньо пов`язана із судовим розглядом цієї справи, як то підготовка позовної заяви та інших процесуальних документів по справі, не може бути перешкодою для правової оцінки витрат сторони за такою угодою, як таких, що відносяться до категорії судових.
Протилежні висновки суду свідчитимуть про невиправданий та надмірний формалізм у застосуванні правових норм, що не відповідатиме принципу верховенства права у цивільному судочинстві, закріпленому у ст. 10 ЦПК України.
Слід оцінити критично аргументи скаржника і про те, що квитанція до прибуткового касового ордера № 68 від 01.07.2024 у підтвердження витрат на правничу допомогу позивача за формою не відповідає приписам законодавства, оскільки зазначений доказ дає змогу суду встановити суму коштів, сплачену позивачем адвокату за надання правничої допомоги у цій справі, що й становить предмет доказування при вирішенні судом питання про обґрунтованість витрат сторони на правничу допомогу.
Міркування скаржника про те, що написання позовної заяви в даній справі, вартістю 10 000 грн., не відповідає складності справи, апеляційним судом відхиляються, так як зазначена вартість послуг адвоката, наданих позивачу, співмірна обсягу та якості виконаних адвокатом робіт, що корелюється з витраченим часом на підготовку позову, ціною позову та специфіці правового регулювання такого способу захисту прав, як визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Посилання скаржника на те, що в додатках до позовної заяви відсутні будь-які документі, які підтверджують оплату гонорару адвокату, не свідчать про відсутність підстав для відшкодування відповідних судових витрат, які, як вказано вище у цій постанові, підтверджено належними доказами.
Інших доводів, які б свідчили про помилковість висновків суду в цій справі, апеляційна скарга відповідача не містить.
Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже заочне рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 07.10.2024 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача – без задоволення.
На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу – відхилити.
Заочне рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 07.10.2024 у даній цивільній справі – залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 15.01. 2025.

Суддя-доповідач                 

Судді