ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2025 року
м. Харків
справа № 646/8423/24
провадження № 22-ц/818/408/25
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді Маміної О.В.,
суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,
учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю “Санфорд Капітал”
відповідач ОСОБА_1 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Санфорд Капітал” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2024 року, постановлене суддею Бібік О.В.
ВСТАНОВИВ:
В серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал», звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № Р29.13069.005152092 у розмірі 58412,2 грн.
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» заборгованість за кредитним договором у розмірі 58412 грн. 12 коп., яка складається з наступного: 34884.05 - заборгованість за основним боргом; 17916.95 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 4257.10 коп. – інфляційні втрати; 1354,02 – три проценти річних. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» суму судових витрат: судовий збір в сумі 2422,40 грн.; витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката в сумі 7200,00 грн., всього 9622 грн. 40 коп.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неповно встановив обставини у справі та помилково не прийняв до уваги, те що ТОВ «Санфорд Капітал» не отримало права вимоги за договором кредиту. Наголошує, що не укладав з даним позивачем договорів. Також не надано розрахунку заборгованості, в якому було б відображено рух коштів. Крім того заявлені позивачем витрати є необґрунтованими, не надано розрахунку витрат.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1ст. 367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню у повному обсязі. Також суд вважав за необхідне стягнути витрати на правничу допомогу у повному обсязі.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судовим розглядом встановлено, що 17.04.2019 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та ОСОБА_1 та Товаристві обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» був укладений договір кредиту та страхування №Р29.13069.005152092.
Відповідно до пунктів 3.2, 3.4 вказаного договору Позичальник акцептував Публічну пропозицію Банку про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що з моменту його акцептування є невід`ємною складовою Договір кредиту та страхування. Таким чином обидва дані договори у сукупності визначають правове регулювання та регламентують взаємовідносини Банку та Позичальника в рамках кредитних правовідносин про шо зазначено у п.6 Кредитного договору. Згідно п.9.1. ДКБОФО Банк в Позичальнику споживчий кредит на підставі цього Договору та Договору кредиту, укладене Позичальником. Умови Договору кредиту в сукупності з умовами цього Договору визначають цілісні умови кредитування Позичальника, передбачені Законом України «Про споживче кредитування». У разі виявлення суперечностей між нормами Договору кредиту та цього Договору застосовуються норми Договору кредиту.
Відповідно до 9.27. ДКБОФО цей Договір в частині Споживчого кредиту є укладеним з прийняття Позичальником пропозиції щодо укладення даного Договору, підписав Позичальником Договору кредиту та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому виш до повного виконання сторонами своїх обов`язків за Договором кредиту та даним Договором.
Договір кредиту та страхування був підписаний Позичальником власноручно. Від імені Банку договір був підписний з використанням аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Банку та відтиску печатки банку, відтворених за допомогою технічного пристрою відлові п.13.3. Публічної пропозиції АТ «ІДЕЯ БАНК» про приєднання до ДКБОФО в редакції, що діяла з 08.04.19 по 15.07.2019 року. Страховий агент, підписуючи Договір кредиту та страхування, діяв імені ПрАТ "Страхова компанія "Уніка життя" (далі - Страховик) також ж з використанням аналогу власноручного підпису уповноваженої особи та відтиску печатки, відтворених за допомогою технічного пристрою.
Відповідно до п.1.7. Кредитного договору банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти на власні потреби в сумі 39091,00 гривень, включаючи витрати на страховий платіж в сумі 7768.08 грн. шляхом переказу на зазначений позичальником рахунок, а Позичальник відповідно до п. 9.9. та п. 9.14.2. ДКБОФО зобов`язується повернути кредит, разом з процентами до дня/числа кожного місяця, згідно з Графіком.
Процентна ставка встановлена п.1.3 договору – змінювана 15,5% річних.
У пунктах 1.4. та 1.6. Кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування становить 24 місяців і датою повернення кредиту є 17.04.2021 року.
16.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» (Фактор) був укладений договір факторингу №16/11-23. 
Відповідно до п. 2.1. зазначеного договору Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. 
Пунктом 2.2. договору факторингу № 16/11-23 передбачено, що Права Вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед Клієнтом, та визначені в друкованому Реєстрі Боржників (Додаток №2), що підписується Сторонами в день укладання цього Договору та в Реєстрі Боржників в електронному вигляді (Додаток №1), що надсилається разом з Актом приймання-передачі Реєстру Боржників в електронному вигляді (Додаток №3) Клієнтом Фактору засобами корпоративного зв`язку в день укладання цього Договору. 
Таким чином Фактор набув право вимоги до Боржників за Первинними договорами, серед яких і право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № P29.13069.005152092 від 17.04.2019 року. 
Пунктом 5.4. договору факторингу № 16/11-23 передбачено, що Фактор може відступити або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим Договором третім особам, які згідно із Законодавством мають на це право. 
29.12.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» (Клієнт) уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (Фактор) договір факторингу № 29/12-23. 
Згідно п.2.1. цього договору Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. 
Відповідно до п. 5.1. договору факторингу № 29/12-23 Права Вимоги вважаються такими, що перейшли від Клієнта до Фактора з моменту підписання Сторонами цього Договору. 
Згідно реєстру боржників до договору факторингу № 29/12-23 ТОВ «Санфорд Капітал» отримало право вимоги до ОСОБА_1 у розмірі 111793,49 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредита 34884,05 грн; заборгованість по відсоткам 17916,95 грн та заборгованість по комісіям 58992,49 грн.
Таким чином, відповідно до умов договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023 року ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо Заборгованості Боржників за Первинними Договорами, зокрема і щодо ОСОБА_1 .
Відповідно до частин 1 і 2ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Факт укладення договору кредиту, отримання відповідачем коштів та наявності заборгованості за кредитом підтверджується наявними у справі доказами. Зокрема, ордером – розпорядження №1 про видачу кредита, за яким перераховано 31322,92 грн та ордером – розпорядження №2 на суму 7768,08 грн.
Згідно виписки по рахунку від 16.11.2023 року за період з 17.04.2019 по 16.11.2023 року убачається, що останній платіж здійснений відповідачем 20.08.2019 року на суму 3715,00 грн
Як убачається з витягу реєстру боржників до договору факторингу № 29/12-23 (а.с.42) ОСОБА_1 сплачував кошти на погашення кредиту, останній платіж внесено 20.08.2019 року у сумі 3415,00 грн, а всього внесено на погашення кредиту 13701,29 грн. розмір заборгованості складає 52792,29 грн.
Оскільки фактично отримані та використані відповідачем кредитні кошти на час звернення до суду Банку не повернуті, колегія суддів вважає, що суд дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 58412,12 грн, що складається: заборгованість за основним боргом в сумі 34884,05 гривень; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 17916,95 гривень.
Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Санфорд Капітал» крім тіла та відсотків по кредиту, просив стягнути 3% річних та інфляційні втрати нараховані за період з 18.04.2021 року по 23.02.2022 р.
За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості.
Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України.
Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
З матеріалів справи убачається, що відповідач ОСОБА_1 має грошове зобов`язання перед позивачем.
З огляду на те, що відповідач не виконав своє зобовязання, тобто порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.
Оскільки зазначені вище нарахування здійснені з 18.04.2021 до 23.02.2022 року судова колегія погоджується з висновками суду про наявність підстав для їх стягнення.
Доводи апелянта про те, що він не надавав згоди на укладення договору про відступлення права вимоги є безпідставними, оскільки законом не передбачено отримання згоди боржника на укладення договору факторингу.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу, судова колегія зазначає наступне.
Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3. ст. 133 ЦПК України). 
Положеннями частин 1 та 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Між ТОВ «Санфорд Капітал» (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС» (Об`єднання) був укладений договір про надання правничої допомоги № 1/04 від 01 квітня 2024 року. 
Згідно із п. 1.1 вказаного договору, Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання зобов`язується надавати йому на довгостроковій основі, відповідно до умов даного Договору, правничу допомогу, у відповідності до завдання Клієнта, а Клієнт зі свого боку зобов`язується прийняти зазначені послуги і сплатити Винагороду. 
Відповідно до п.3.2. цього договору, сума гонорару за надання послуг, визначається виходячи із фактичного обсягу наданих послуг та вартості послуг (прейскуранту), зазначеного в Додатку № 2 до цього Договору, та зазначається Об`єднанням в Акті приймання-передачі наданих послуг. 
Пунктом 3.4.3. договору передбачено, що підписані сторонами Акти приймання передачі наданих послуг є підставою для проведення розрахунків за надану правничу допомогу. 
Враховуючи норми чинного законодавства, умови договору про надання правничої допомоги від 01.04.2024 року, ТОВ «Санфорд Капітал» на підтвердження фактично понесених витрат на правничу допомогу із позовною заявою було подано до суду, а саме копію Договору про надання правничої допомоги № 01/04 від 01.04.2024 року, копію Акту приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги № 2 від 10.06.2024 року.
Позивач просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 200 грн.
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу у повному обсязі, з урахуванням об`єму виконаних адвокатом робіт, часу витрачено на підготовку та подачу позову та інших необхідних процесуальних документів, розмір позовних вимог.
Чинне законодавство не вимагає надання інших документів на підтвердження доказів понесення стороною витрат на професійну правничу допомогу, а тому доводи апелянта про відсутність доказів на підтвердження факту понесення витрат є необґрунтованими.
Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни або скасування не вбачається.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Керуючись ст. ст.367,368,369,376,381,382,383,384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:                                                        О.В. Маміна

Судді:                                                                Н.П. Пилипчук

Ю.М. Мальований