ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" січня 2025 р.           Справа№ 911/1895/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Михальської Ю.Б.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Іоннікової І.А. 
 
секретар судового засідання: Смаголь А.О.
за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 21.01.2025,

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Паюнова Павла Олександровича
на рішення Господарського суду Київської області від 30.10.2024 (повний текст рішення складено та підписано 25.11.2024)
у справі №911/1895/24 (суддя Р.М. Колесник)
за позовом   Фізичної особи-підприємця Паюнова Павла Олександровича
до Білоцерківської міської ради     
про визнання договору купівлі-продажу укладеним, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог 

Фізична особа-підприємець Паюнов Павло Олександрович (далі, позивач або ФОП Паюнов П.О.) звернувся до Господарського суду Київської області  з позовом до Білоцерківської міської ради (далі, відповідач або Рада) про визнання укладеним договору купівлі-продажу земельної ділянки, з кадастровим номером 3210300000:07:002:0016 у редакції, наведеній у прохальній частині позовної заяви.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Білоцерківською міською радою 31.10.2019 прийнято рішення №4467-81-VII, згідно пункту 4 якого вирішено продати у власність ФОП Паюнова П.О. земельну ділянку несільськогосподарського призначення комунальної власності (кадастровий номер: 3210300000:07:002:0016), загальною площею 0,0083 га з цільовим призначенням 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (вид використання  для експлуатації та обслуговування магазину), на якій розташовані належні заявнику об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, як вказує позивач, відповідач ухиляється від виконання вказаного рішення та не вчиняє жодних дій, спрямованих на укладення договору. 

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 30.10.2024 у справі №911/1895/24 у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Паюнова Павла Олександровича відмовлено повністю.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач, звертаючись до Ради із листом від 29.11.2019, не додав до нього проекту договору, що дає підстави стверджувати про те, що позивачем не вчинено всіх необхідних дій з метою укладення договору купівлі-продажу, що надавало б суду можливість дійти висновку про ухилення відповідача від свого обов`язку щодо його укладення.
Єдине звернення до відповідача та його нез`явлення по першій вимозі до нотаріуса у 2019 році не може свідчити ані про те, що можливість укладання договору у звичайному порядку є повністю втрачена, ані про безпідставне зволікання з боку відповідача із укладенням договору.
Також суд наголосив на тому, що відсутність у матеріалах справи відомостей про перебування у власності позивача об`єктів нерухомого майна за вказаною адресою позбавляє суд можливості пересвідчитися в тому, що прийняте відповідачем рішення та запропонована позивачем редакція договору купівлі-продажу відповідають приписам статті 134 Земельного кодексу України та не порушують вимог закону щодо продажу земельних ділянок на конкурентних засадах.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 03.12.2024 (про що свідчить штрих-код «Укрпошти» на конверті) засобами поштового зв`язку Фізична особа-підприємець Паюнов Павло Олександрович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Київської області від 30.10.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням матеріальних та процесуальних норм та за неповного з`ясування обставин справи, оскільки судом не було враховано той факт, що відповідно до рішення Ради №4457-81-VII від 31.10.2019 позивач не був визначений відповідальним за підписання Договору, а лише зобов`язувався підписати даний Договір у відповідний строк. Разом із тим у матеріалах справи відсутні документи, які свідчать про те, що відповідач чи постійна комісія з питань земельних відносин та земельного кадастру, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою Білоцерківської міської ради вчинили дії, спрямовані на укладення договору купівлі-продажу. Щодо тверджень суду про відсутність після 2019 року інших звернень позивача до відповідача із вимогою укласти договір у позасудовому порядку у період з 2019 року по теперішній час, скаржник зазначив, що відповідно до рішення Ради №4457-81-VII від 31.10.2019 у разі не укладення покупцем договору купівлі-продажу земельної ділянки в зазначений у пункті 4 цього рішення термін з вини покупця таке рішення втрачає чинність. Отже, позивач фактично втратив право на звернення до відповідача в частині позасудового врегулювання даного спору, оскільки рішення Ради формально втратило чинність. 

Узагальнені доводи та заперечення відповідача 

Відповідач письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2024 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Паюнова Павла Олександровича на рішення Господарського суду Київської області від 30.10.2024 у справі №911/1895/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Іоннікова І.А.
Судом встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2024 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1895/24; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду Київської області.
18.12.2024 матеріали справи №911/1895/24 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Паюнова Павла Олександровича на рішення Господарського суду Київської області від 30.10.2024 у справі №911/1895/24; розгляд апеляційної скарги призначено на 21.01.2025.
У судовому засіданні 21.01.2025 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання, призначене на 21.01.2025, з`явився представник позивача.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
07.01.2025 через підсистему «Електронний суд» представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.
Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на вказане, а також заяву відповідача про розгляд справи без його участі, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.
Представник позивача у судовому засіданні просив суд задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду скасувати, а позовні вимоги ФОП Паюнова П.О. задовольнити.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

31.10.2019 Білоцерківською міською радою прийнято рішення №4467-81-VII «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1», згідно якого вирішено:
- взяти до відома звіт з експертної грошової оцінки земельної ділянки несільськогосподарського призначенням площею 0,0083 га, що перебуває в оренді фізичної особи-підприємця Паюнова Павла Олександровчиа  з цільовим призначенням 03.07. Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (вид використання - для експлуатації та обслуговування магазину), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , виконаний ТОВ «Біном-Груп», згідно з яких вартість земельної ділянки становить 34  300,00 грн, без ПДВ (висновок експерта про оціночну вартість від 19.09.2019);
- встановити ціну продажу земельної ділянки в розмірі 34  300,00 грн (пункт 2);
- продати у власність фізичній особі-підприємцю Паюнову Павлу Олександровичу земельну ділянку несільськогосподарського призначення комунальної власності (кадастровий номер: 3210300000:07:002:0016) загальною площею 0,0083 га цільовим призначенням 03.07. Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (вид використання - для експлуатації та обслуговування магазину), на якій розташовані належні заявнику об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (пункт 3);
- покупець у 30-денний термін з моменту прийняття даного рішення зобов`язаний укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення комунальної власності в установленому чинним законодавством порядку (пункт 4);
- покупець земельної ділянки зобов`язаний в день підписання договору купівлі-продажу та його нотаріального посвідчення сплатити 100% вартості земельної ділянки (за виключенням суми авансового внеску в розмірі 1  900,00 грн) до місцевого бюджету (пункт 5);
- у разі не укладення покупцем договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення комунальної власності у зазначений в п. 4 цього рішення термін з вини покупця, рішення втрачає чинність (пункт 6);
- контроль за виконанням даного рішення покласти на постійну комісію з питань земельних відносин та земельного кадастру, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою (пункт 7).
Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, 18.11.2019 Радою за підписом начальника управління регулювання земельних відносин Олега Усенка було сформовано витяг із Рішення №4467-81-VII «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1» від 31.10.2019, а тому у позивача залишилося фактично одинадцять календарних днів для організації процесу купівлі земельної ділянки. 
За твердженнями позивача постійна комісія з питань земельних відносин та земельного кадастру, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою не вчиняла дій щодо виконання рішення Ради, а тому позивач сам вжив усіх необхідних дій щодо організації купівлі-продажу земельної ділянки, а саме: у період з 19.11.2019 по 29.11.2019 неодноразово звертався в усному порядку до голови Ради з проханням узгодити дату та провести підписання договору, на що отримував безпідставні відмови; розробив текст договору купівлі-продажу земельної ділянки; узгодив дату підписання договору із Другою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області, а саме 30.11.20219 о 10 год. 00 хв.; повідомив раду про необхідність прибуття представника останньої до Другої Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області з метою підписання договору купівлі-продажу земельної ділянки (лист позивача від 29.11.2019, зареєстрований канцелярією Ради за вх.№4230 від 29.11.2019); сплатив вартість земельної ділянки відповідно до Рішення, що підтверджується квитанцією №28-3167068/С від 28.11.2019.
Однак, 30.11.2019 представник відповідача з метою підписання договору купівлі-продажу земельної ділянки до нотаріальної контори не з`явився, отже, договір не був укладений через бездіяльність Ради.
У зв`язку з зазначеним позивач і звернувся до суду з позовом у даній справі із вимогою про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки укладеним у редакції, наведеній у прохальній частині позовної заяви.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.
Відповідно до положень статті 12 Земельного кодексу України (тут і надалі у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України унормовано, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Відповідно до частини першої статті 127 Земельного кодексу України органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або передають їх у користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.
Положення статті 128 Земельного кодексу України визначають алгоритм дій сторін у процесі продажу земельної ділянки державної чи комунальної власності. Так, згідно із частиною першою цієї статті продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.
Частиною другою статті 128 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.
Відповідно до частини третьої статті 128 Земельного кодексу України орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.
За змістом частини восьмої статті 128 Земельного кодексу України ціна земельної ділянки визначається за експертною грошовою оцінкою, що проводиться суб`єктами господарювання, які є суб`єктами оціночної діяльності у сфері оцінки земель відповідно до закону, на замовлення органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Фінансування робіт з проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки здійснюється за рахунок внесеного покупцем авансу, що не може бути більшим ніж 20 відсотків вартості земельної ділянки, визначеної за нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки.
Частиною шостою статті 128 Земельного кодексу України передбачено, що рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.
Отже, договір купівлі-продажу земельної ділянки укладається на останньому етапі і підставою для укладення такого договору є рішення уповноваженого органу про продаж земельної ділянки, що є актом органу місцевого самоврядування, який приймається радою у межах своїх повноважень (частина перша статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»), та формою вираження волевиявлення як продавця у спірних правовідносинах.
До моменту укладення цього договору, починаючи з моменту звернення особи до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування із заявою (клопотанням) про продаж земельної ділянки, тривають переддоговірні відносини: сторони ведуть переговори щодо предмета договору, а саме щодо можливості укладення договору купівлі-продажу в майбутньому, щодо визначення конкретної земельної ділянки на масиві земель державної або комунальної власності та щодо покупної ціни (див.  mutatis mutandis  постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №688/2908/16-ц (пункти 34- 36)).
Так, судом установлено, що за результатами розгляду звернення позивача про продаж земельної ділянки, Рада прийняла рішення від 25.04.2019 №3733-70-VII «Про надання дозволу на продаж земельної ділянки комунальної власності, яка знаходиться в користуванні фізичної особи-підприємця Паюнова Павла Олександровича».
Текст названого рішення у матеріалах справи відсутній, однак на нього міститься посилання у рішенні Ради від 31.10.2019 №4467-81-VII.
Так, рішенням Ради від 31.10.2019 №4467-81-VII (пункти 1-3) встановлено на підставі звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки ТОВ «Біном-Груп» ціну продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3210300000:07:002:0016  (34  300,00 грн без ПДВ), вирішено продати у власність фізичній особі-підприємцю Паюнову Павлу Олександровичу земельну ділянку несільськогосподарського призначення комунальної власності (кадастровий номер: 3210300000:07:002:0016) загальною площею 0,0083 га цільовим призначенням 03.07. Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (вид використання - для експлуатації та обслуговування магазину), на якій розташовані належні заявнику об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно з пунктом 4 рішення Ради від 31.10.2019 №4467-81-VII покупець у 30-денний термін з моменту прийняття даного рішення зобов`язаний укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення комунальної власності в установленому чинним законодавством порядку (пункт 4);
Відповідно до пункту 6 рішення Ради від 31.10.2019 №4467-81-VII у разі не укладення покупцем договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення комунальної власності у зазначений в п. 4 цього рішення термін з вини покупця, рішення втрачає чинність.
Правовідносини з укладання господарських договорів у примусовому порядку за рішенням суду регулюються статтею 187 Господарського кодексу України (тут і надалі у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.
Верховний Суд у постанові від 30.09.2021 у справі №906/1205/20 зазначив, що зі змісту статті 187 Господарського кодексу України вбачається, що переддоговірним є спір, який виникає у разі, якщо сторона ухиляється або відмовляється від укладення договору в цілому або не погоджує окремі його умови. При цьому передати переддоговірний спір на вирішення суду можливо лише тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов`язаною його укласти через пряму вказівку закону, або на підставі обов`язкового для виконання акта планування.
В інших випадках спір про укладення договору чи з умов договору може бути розглянутий господарським судом тільки за взаємною згодою сторін або якщо сторони зв`язані зобов`язанням укласти договір на підставі існуючого між ними попереднього договору. У разі вирішення судом переддоговірного спору з дотриманням вказаних вимог днем укладення договору вважається день набрання чинності відповідним рішенням суду, враховуючи, що в такому випадку договірне зобов`язання між сторонами виникає саме на підставі судового рішення.
Приписами частини 7 статті 179 Господарського кодексу України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Відповідно до частини 4 статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим державним органом або органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.
Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
Відповідно до статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов`язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами  Цивільного кодексу України.
Також Порядок укладення договору визначений статями 638-650 Цивільного кодексу України.
Зокрема, відповідно до статті 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до статті 648 Цивільного кодексу України зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов`язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту. Особливості укладення договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування встановлюються актами цивільного законодавства.
Статтею 649 Цивільного кодексу України унормовано, що розбіжності, які виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом. Розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом.
Так, як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, ФОП Паюнов П.О. звернувся до відповідача з листом від 29.11.2019, у якому просив відповідача з`явитись до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори 30.11.2019 о 10 год. 00 хв. для посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки.
Однак, як вірно наголосив суд першої інстанції, серед переліку додатків до вказаного листа відсутній запропонований відповідачу проект договору купівлі-продажу земельної ділянки, який позивач запропонував укласти Раді на виконання рішення від 31.10.2019 №4467-81-VII.
Отже, наявні у матеріалах справи документи свідчать про те, що звертаючись до Ради із листом від 29.11.2019 позивачем у розумінні положень статті 181 Господарського кодексу України не вчинено всіх необхідних дій з метою укладення договору купівлі-продажу, оскільки до листа не було додано проекту такого договору.
З огляду на вказане у суду відсутні підстави для висновку про те, що відповідач ухилився від свого обов`язку щодо укладення договору, оскільки Рада була позбавлена можливості ознайомитися з редакцією запропонованого до укладення договору купівлі-продажу.
Суд бере до уваги той факт, що позивач 29.11.2019 звернувся до відповідача із проханням прибути до нотаріальної контори 30.11.2019. Однак, таке повідомлення було здійснене напередодні запропонованої дати підписання договору у нотаріуса, що не може безумовно вказувати на те, що неявка представника Ради є його навмисною бездіяльністю, адже виходячи із таких принципів цивільного законодавства як добросовісність та розумність позивач мав би завчасно, а не напередодні, повідомити відповідача про необхідність забезпечення явки його представника до нотаріуса. При цьому позивачем жодним чином не аргументовано, чим обумовлена необхідність призначення дати укладання договору на наступний день після повідомлення про це відповідача.
Доводи ж позивача стосовно того, що він і раніше (у період з 19 листопада по 29 листопада 2019 року) звертався до голови Ради з проханням узгодити дату та провести підписання договору не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
Суд також звертає увагу на ту обставину, що з 29.11.2019 позивач не ініціював жодних інших звернень до відповідача із вимогою укласти договір у позасудовому порядку аж до 2024 року, а в лютому 2024 року одразу звернувся до суду із розглядуваним позовом, посилаючись на зволікання з боку відповідача із укладенням договору.
При цьому колегія суддів критично ставиться до доводів скаржника про те, що відсутність таких звернень обумовлена тим, що рішення ради втратило чинність, оскільки протягом 30-ти днів з дня його прийняття такий договір не був підписаний, адже зміст пункту 6 рішення Ради свідчить не про те, що воно у будь-якому випадку втрачає чинність через 30 днів після його прийняття, а про те, що таке рішення втрачає чинність, якщо договір не було укладено саме з вини покупця. Однак, у позовній заяві та в апеляційній скарзі позивач навпаки наголошує на відсутності вини з його сторони в неукладенні договору, стверджуючи, що саме Рада допустила бездіяльність у виконанні Рішення від 31.10.2019 №4467-81-VII, а за таких обставин позивач логічно мав розраховувати на чинність рішення після 30.11.2019 й, відповідно, не був позбавлений права звернутися до Ради щодо укладення договору і після вказаної дати. 
Укладення договору у судовому порядку відбувається у виключних випадках, коли буде очевидним, що укладення відповідного договору у звичайному порядку є неможливим, чи коли дії контрагента вочевидь свідчать про ігнорування обов`язку з укладення договору.
Єдине ж звернення до відповідача та його нез`явлення по першій вимозі до нотаріуса у 2019 році не може свідчити ані про те, що можливість укладання договору у звичайному порядку є повністю втрачена, ані про безпідставне зволікання з боку відповідача із укладенням договору.
Власна безініціативність позивача не може покладатися в провину відповідачу та свідчити про недобросовісність останнього.
Суд апеляційної інстанції враховує також, що Рішенням Ради не визначено продавця як особу, яка зобов`язана підготувати до укладення договір (проект договору), відповідно, якщо позивач сам розпочав процедуру підготовки договору до підписання, то в такому випадку він мав би дотриматися процедури укладення договору, встановленої Господарським кодексом України, норми якого наведені вище (зокрема, і на чому вже наголошувалось, направити Раді проект такого договору). 
Зміст пункту 7 Рішення Ради, у свою чергу, покладає на сторону продавця в особі постійної комісії з питань земельних відносин та земельного кадастру, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою лише обов`язок щодо здійснення контролю за виконанням даного рішення, що не є аналогічним обов`язку з розробки проекту договору.
Колегія суддів погоджується із висновками місцевого господарського суду щодо відсутності необхідності в даному випадку втручатися у переддоговірний процес між сторонами також з огляду на таке.
Як вбачається з рішення відповідача від 31.10.2019, передання земельної ділянки у власність здійснювалося з метою будівництва та обслуговування будівель торгівлі (вид використання  для експлуатації та обслуговування магазину), на якій розташовані належні заявнику об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .
Проте, в матеріалах відсутні відомості, належні та допустимі докази перебування у власності позивача як станом на час прийняття відповідачем рішення від 31.10.2019, так і станом на час вирішення справи будь-яких об`єктів нерухомого майна за вказаною адресою.
При цьому за змістом статті 134 Земельного кодексу України в редакції, чинній як станом на час прийняття відповідачем рішення від 31.10.2019, так і станом на час вирішення цієї справи, земельні ділянки державної чи комунальної власності підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.
Відсутність у матеріалах справи відомостей про перебування у власності позивача зареєстрованих у встановленому порідку об`єктів нерухомого майна за вказаною адресою позбавляє суд можливості пересвідчитися в тому, що прийняте відповідачем рішення та запропонована позивачем редакція договору купівлі-продажу відповідають вищенаведеним приписам Земельного кодексу України та не порушують вимог закону щодо продажу земельних ділянок на конкурентних засадах.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги у даній справі задоволенню не підлягають, а суд першої інстанції, вирішуючи спір, повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).
Доводи апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Паюнова Павла Олександровича не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі  обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Паюнова Павла Олександровича є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.
Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Паюнова Павла Олександровича на рішення Господарського суду Київської області від 30.10.2024 у справі №911/1895/24 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Київської області від 30.10.2024 у справі №911/1895/24 залишити без змін.
Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на Фізичну особу-підприємця Паюнова Павла Олександровича.
Матеріали справи №911/1895/24 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст постанови складено та підписано 30.01.2025.

Головуючий суддя                                                            Ю.Б. Михальська 

Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                І.А. Іоннікова