ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 378/733/24                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Ткаченко О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року                                                                      м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді          Штульман І.В.
суддів:                               Заїки М.М., 
                                        Черпака Ю.К.,
при секретарі судового засідання Коренко Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно зі статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Марущака Ярослава Вікторовича на рішення Володарського районного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,

В С Т А Н О В И В:

20 вересня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Марущак Я.В. звернувся до Ставищенського районного суду Київської області. Після задоволення самовідводів суддів, справу було передано на розгляд до Володарського районного суду Київської області, куди вона надійшла 09 жовтня 2024 року.

Ухвалою Володарського районного суду Київської області 14 жовтня 2024 року відкрито провадження по адміністративній справі №378/733/24.

У позовній заяві представник позивача зазначає, що 30 серпня 2024 року головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Василенко Дар`єю Ігорівною була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (за місцезнаходженням юридичної особи) на території України серії АА №00022110, зі змісту якої вбачається, що 23 серпня 2024 року о 16 год 46 хв в Київській області на автодорозі М-05, км 36+303, на автоматичному зважувальному комплексі WIM 5 зафіксовано проїзд транспортного засобу марки «MAN TGS 26.400», державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався з перевищенням нормативних параметрів, встановлених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху (далі -ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306,: перевищення загальної маси транспортного засобу на 6,313% (2,525 тонн), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тонн. На підставі частини другої статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) відносно ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500,00 грн

У обґрунтування позовних вимог адвокат Марущак Я.В. зазначає, що у власності позивача перебуває трьохвісний тягач та трьохвісний напівпричіп-контейнеровоз, який перевозить вантажі у складі транспортного составу: тягача «MAN TGS 26.400», державний номерний знак НОМЕР_1 , який є трьохвісним тягачем, та напівпричіпа «BENALU C34», державний номерний знак НОМЕР_2 , який є спеціалізованим трьохвісним напівпричепом контейнеровозом. Вважає, що в оспорюваній постанові відповідач не врахував факт приєднання до тягача марки «MAN TGS 26.400», причепу-контейнеровоза «BENALU C34», державний номерний знак НОМЕР_2 , що призвело до помилкового обрахунку відсоткового значення перевищення нормативних параметрів, встановлених пунктом 22.5 ПДР.

Представник позивача вказує, що в якості даних транспортного засобу, рух якого зафіксовано в автоматичному режимі, у постанові від 30 серпня 2024 року серії АА №00022110 зазначено: «MAN TGS 26.400, державний номерний знак НОМЕР_1 . Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, такий транспортний засіб є спеціалізованим вантажним сідловим тягачем, оспорювана постанова не містять даних щодо марки, моделі, державного номерного знаку причепу-контейнеровоза, приєднаного до сідельного тягача MAN TGS 26.440».

В позовній заяві адвокат Марущак Я.В. зазначає, що відповідно до Додатку 1 до Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27 вересня 2021 року №512, встановлено вимоги щодо зазначення марки, моделі, державного номерного знаку причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знаку транспортного засобу).
Згідно з абзацом п`ятим пункту 15 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року №1174 «Деякі питання фіксації порушень законодавства про автомобільний транспорт» метадані повинні містити дані про фотографії транспортного засобу - фронтальну, фотографію державного номерного знака транспортного засобу, фотографію державного номерного знака причепа, напівпричепа та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), оглядову фотографію із зображенням розпізнаного державного номерного знака.
З огляду на встановлення пунктом 22.5 ПДР різного значення нормативів параметрів допустимої загальної маси та допустимого навантаження на осі для контейнеровозів та для інших транспортних засобів та їх составів, зазначення в постанові по справі про адміністративне правопорушення повних даних щодо составу транспортного засобу, рух якого зафіксовано із перевищенням встановлених нормативів, у тому числі щодо марки, моделі та державного номерного знаку як тягача, так і напівпричепа-контейнеровоза, є, на думку представника позивача, визначальним для висновку про наявність чи відсутність у діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною другою статті 132-1КУпАП.

При цьому, на думку заявника, оспорювана постанова Державної служби України з безпеки не містить виміряних з урахуванням похибки вагових параметрів транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові параметри, встановлені саме для контейнеровозів. З постанови відповідача серії АА №00022110 вбачається, що при обрахунку перевищення нормативних параметрів використано параметри, встановлені пунктом 22.5 ПДР, саме для транспортних засобів та їх составів - фактична маса - до 40 тонн. Доказів перевезення вантажу в час та місці, вказаних в оспорюваній постанові, у складі транспортного составу з іншим напівпричепом, відповідач, на думку представника позивача, в постанові серії          АА №00022110 не навів.

Окрім того, представник позивача зазначає, що в оспорюваній постанові у розділі «Результати автоматичної фіксації транспортного засобу в момент учинення адміністративного правопорушення» зазначені фактично зафіксовані параметри транспортного засобу: кількість вісей 6 шт., спарені колеса 3 вісі. Також зафіксована загальна маса транспортного засобу 47250 кг, загальна маса транспортного засобу, що виміряна з урахуванням похибки - 42525 кг.

Представник позивача вказує, що згідно з пунктом 22.5 ПДР загальна допустима вага перевезення для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз) 44 тонни, а тому розрахунки спеціаліста щодо перевищення нормативних параметрів є невірними внаслідок використання невірних вихідних даних.

Зазначає, що це вказує на безпідставне неврахування відповідачем при прийнятті оспорюваної постанови факту проїзду трьохвісного транспортного засобу марки «MAN TGS 26.440», державний номерний знак НОМЕР_1 , з трьохвісним напівпричепом контейнеровозом «BENALU C34», державний номерний знак НОМЕР_2 ,  що призвело до помилкового обрахунку відсоткового значення перевищення нормативних параметрів, встановлених пунктом 22.5 ПДР.

Представник позивача посилається на Інструкцію №512 та формулу розрахунку % перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами: % перевищення = ((Хфакт - Хнорм - похибка пристрою)/Хнорм)*100%, де: - Хфакт - фактично зафіксований параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр) та зазначає, що наразі підставляючи наведені ним дані щодо контейнеровозу у вищевказану формулу, з урахуванням допустимої похибки вимірювання вагового комплексу, склад правопорушення, передбачений частиною другою статті 132-1 КУпАП, зазначений в оспорюваній постанові, на його думку, відсутній, через дотримання позивачем встановлених законодавством габаритно-вагових норм (47,25 - 44,0 - 4,725 (похибка пристрою) ) : 44 (Хнорм) х 100% = - 3,352% (мінус три цілих триста п`ятдесят два відсотків).
Адвокат Марущак Я.В. вказує на протиправність постанови серії АА №00022110, як такої, що прийнята на підставі непідтверджених висновків щодо порушення позивачем ОСОБА_1 вимог пункту 22.5 ПДР в частині перевищення нормативних параметрів загальної маси транспортного засобу.
Вину у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП, позивач заперечує, з постановою відповідача серії АА №00022110 не погоджується, про що його представник зазначає у позовній заяві та просить суд: скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі серії АА №00022110 від 30 серпня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП та закрити провадження у справі, стягнувши на користь позивача судові витрати.
Ухвалою Володарського районного суду Київської області 14 жовтня 2024 року відкрито провадження по адміністративній справі №378/733/24.
Рішенням Володарського районного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вищезазначений транспортний засіб ОСОБА_1 перевозив вантаж в причепі з високими бортами, які вкриті тентом, що не має конструкції контейнеровоза. Позивачем ОСОБА_1 не надано доказів перевезення контейнеру із відповідним маркуванням. Відсутність контейнеру підтверджується і фотознімками, зробленими під час фіксації факту порушення. Максимально допустиме навантаження для належного позивачу транспортного засобу, відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР),          є 40 тонн, а перевезення транспортним засобом, який не є контейнеровозом, з перевищенням зазначеної фактичної маси, на думку суду першої інстанції, є порушенням вимог діючого законодавства.
В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Марущак Я.В. (далі - апелянт), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Володарського районного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. 
У відзиві на апеляційну скаргу Державна служба України з безпеки зазначила те, що і у відзиві на позовну заяву, просить апеляційний суд залишити рішення Володарського районного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року без змін. Зазначає, що при складанні постанови серії АА №00022110 було дотримано вимоги та норми чинного законодавства. Постанова, яка оскаржується позивачем у цій справі, за своїм змістом повністю відповідає вимогам діючих нормативно-правових актів та містить необхідну інформацію, згідно якої уповноваженою посадовою особою відповідача було встановлено подію, склад адміністративного правопорушення та правомірно притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 132-1 КУпАП. Представником відповідача до суду було надано постанову серії AA №00022110                   від 30 серпня 2024 року; інформаційну картку ГВК 57613310; АРМ аудиту перегляд зафіксованої події 7843537 png; фото до постанови серії AA №00022110 Медіа(0).png; WIM 59 свідоцтво про повірку вага.pdf; WIM 59 свідоцтво про повірку габарити. pdf; WIM 59 свідоцтво про повірку ідентифікація.pdf; протокол взаємодії.pdf.
Представник Державної служби України з безпеки на транспорті вказує, що, що зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення встановлює стаття 283 КУпАП, а Інструкція з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, затверджена наказом Міністерства інфраструктури України від 27 вересня 2021 року №512 визначає лише форму, а не вимоги до змісту постанови. З постанови серії AA №00022110, на думку представника відповідача, вбачається, що в ній наявні всі належні відомості. Конкретний обсяг внесених інформаційних даних залежить від індивідуальних порушень та має включати їх достатню кількість для ідентифікації суб`єктного та об`єктного складу правопорушення. Деталізована інформація щодо повної маси транспортного засобу, ширини, розподілу навантаження за осями транспортного засобу (номер осі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей) міститься в інформаційній картці габаритно - вагового контролю.
Представник Державної служби України з безпеки на транспорті звертає увагу суду, що на момент виникнення спірних правовідносин форма постанови оновлена та викладена відповідно до наказу Міністерства інфраструктури №324 від 14 травня 2022 року.
Відповідно до додатка 1 до Інструкції №512 в частині «Установив (-ла)» постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі має міститися інформація про марку, модель, державний номерний знак транспортного засобу, які вказані в постанові серії AA №00022110, а саме: інформація про тягач (до якого приєднаний причіп, що не може рухатись самостійно). Положеннями пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України                  від 14 жовтня 1997 року №363 , визначено, що сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа. Відповідно до пункту 1.10 ПДР причіп - це транспортний засіб, призначений для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортного засобу належать напівпричепи і причепи - розпуски. Таким чином, напівпричеп - це транспортний засіб без джерела енергії та самостійно пересуватись і перевозити вантажі по дорогах не може, отже рушійною силою для нього є саме тягач, який є основним транспортним засобом, котрий здійснює перевезення вантажів власник якого є суб`єктом адміністративної відповідальності за порушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, в тому числі за статтею 132-1 КУпАП. В постанові фіксується саме марка, модель, державний номерний знак тягача, оскільки відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» причіп - це транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем. Зважаючи на це в постанові зазначається саме інформація про тягач.
Державною службою України з безпеки на транспорті долучено до справи АРМ аудиту - перегляд зафіксованої події №7843537 під час розгляду адміністративного правопорушення. За змістом документу вбачається, що відповідачем визначено тип транспортного засобу із напівпричепом, тобто та обставина, що тягач рухався із напівпричепом була досліджена та врахована фахівцем. Відповідно до фото розміщених на сайті Укртрансбезпеки за посиланням, що вказане в постанові - у момент зважування зафіксований, і тягач і приєднаний до нього напівпричеп. Також, як видно з інформаційної картки автоматичного пункту габаритно-вагового контролю та даних постанови транспортний засіб - тягач був зафіксований саме з напівпричепом - це видно по кількості вказаних в інформаційній картці та оспорюваній постанові осей.
Представник відповідача у відзиві зазначає, що відповідно до пункту 22.5 ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують визначених норм. Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначено Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року №1174.
Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих (пункт 14 Порядку фіксації адміністративних правопорушень). Згідно пункту 15 Порядку №1174, визначено, які метадані повинні містися в інформації. Під час передачі інформаційних файлів та метаданих Укртрансбезпекою впроваджуються організаційно-технічні заходи, які забезпечують захист інформації, що передається, відповідно до ступеня її конфіденційності (пункт 10 Порядку №1174). У подальшому така інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих, які містять інформацію про засоби вимірювальної техніки, місце фіксації, найменування автомобільної дороги, дату і час фіксації здійснення вимірювання тощо, фотографії транспортного засобу, відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт. При цьому, система забезпечує автоматизоване формування проекту постанови про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі за допомогою автоматичних пунктів, відповідно до законодавства. Представник відповідача відмічає, що суть процесу автофіксації правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті полягає у забезпеченні прозорості фіксації порушень, зменшення участі посадових осіб у вказаному процесі, що спрямовано на об`єктивну оцінку обставин та фактів вчинення правопорушення. Як наслідок, Порядком №1174 не передбачена фіксація державного номерного знака напівпричепа.
Вказує, що доводи позивача стосовно невідповідності змісту оспорюваної постанови вимогам чинного законодавства, а саме, що у постанові не зазначено марки, моделі, державного номерного знаку причепу, напівпричепу не обгрунтовані, оскільки стаття 283 КУпАП, Інструкція №512 та Порядок №1174 не вимагає зазначення в постанові про вчинення адміністративного правопорушення марки, моделі, державного номерного знаку причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв. Звертає увагу суду на те, що перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу, визначених пунктом 22.5 ПДР, було встановлено із врахуванням допустимої похибки вагового комплексу, як передбачено ДСТУ OIML R 134-1:2010 (OIML R 134-1:2006, IDT). Відсоткове та натуральне значення перевищення максимально допустимої маси транспортних засобів отримується з врахуванням допустимої похибки вимірювання вагового комплексу, яка складає до 10% щодо визначення загальної маси транспортного засобу та 16% щодо навантаження на осі. Постановою серії АА №00022110 від 30 серпня 2024 року зафіксовано фактичні параметри транспортного засобу: кількість вісей - 6 шт.; спарені колеса - 3 вісь; відстань між вісями 1-2: 2610 мм, 2-3: 1340 мм, 3-4: 5180 мм, 4-5: 1310 мм; 5-6: 1300 мм; навантаження на вісь 1 - 6250 кг, 2 - 5950 кг, 3 - 8050 кг, 4 - 8800 кг, 5 - 9250 кг; 6 - 8950 кг; загальна маса - 47250 кг. Так, згідно з інформаційною карткою габаритно-вагового контролю за постановою серії АА №00022110 від 30 серпня 2024 року, загальна маса транспортного засобу скала 47250 кг, тобто з перевищенням нормативних параметрів навантаження (з урахуванням похибки пристрою) на 6,313% (2.525 тонн). Отже, розрахунок відсоткового перевищення навантаження загальної маси:(47250 - 40 000 - (10%* 47250))/40 000)*100%= 6,313%.              У постанові зазначені виміряні з урахуванням похибки вагові або габаритні параметри транспортного засобу загальна маса - 42525 кг.
Представник Державної служби України з безпеки на транспорті вважає, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за перевищення загальної маси транспортного засобу, адже транспортний засіб не використовувався як контейнеровоз, оскільки перевезення вантажу не здійснювалось у контейнері. Представник відповідача стверджує, що визначальним фактором при застосуванні нормативу загальної маси 44 тонни є не лише наявність підтверджуючого документу про те, що транспортний засіб рухався із напівпричепом контейнеровозом, а й те, щоб контейнеровоз здійснював перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра. Для застосування параметру фактичної маси в розмірі 44 тонни при оцінці правомірності руху транспортного засобу обов`язково мають бути дотримані такі вимоги: 1) автомобіль (тягач) має бути трьохвісним з трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом) загальною максимальною довжиною 13,716 метра; 2) на зазначеному автомобілі (тягачі) із вказаним напівпричепом (контейнеровозом) мають бути розміщені один або більше контейнерів або змінних кузовів; 3) рух має здійснюватися на автомобільних дорогах загального значення. Відсутність, хоча б однієї із вказаних вимог унеможливлює застосування підвищеного показнику фактичної маси - 44 тонни при оцінці правомірності руху транспортного засобу. У такому разі, застосовується показник дозволеної фактичної маси - 40 тонн, перевищення, якого на понад 5%, тягне за собою накладення штрафу, згідно частини другої статті 132-1 КУпАП. Акцентує увагу суду, що за даними фотофіксації спеціалізований сідловий тягач на платформі для контейнерів перевозив не контейнер. Відповідно до фотофіксації транспортного засобу вбачається, що напівпричіп не має верхньої частини, тобто до конструкції внесено зміни- додано тентований верх. Також, з фотофіксації вбачається відсутність будь-якого маркування та пломбування. Вважає, що якщо в реєстраційних документах транспортного засобу вказано «контейнеровоз», він є типу причепа або напівпричепа для перевезення контейнерів по автомобільним дорогам, то лише при використанні такого транспортного засобу як засобу спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій - контейнерів, допускається навантаження, передбачене пунктом 22.5 ПДР. Представник відповідача відмічає, що позивачем не було надано доказів перевезення спеціалізованим напівпричепом контейнеровозом з трьохвісним напівпричепом контейнеровозом марки «BENALU C34», державний номерний знак НОМЕР_2 , було здійснено в контейнері згідно з їх призначенням. Стверджує, що відповідачем належним чином визначено тип транспортного засобу та як наслідок здійснено правильний розрахунок відсотку перевантаження загальної маси транспортного засобу. Закріплений у законодавстві та реалізований на практиці механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі унеможливлює механічне втручання в роботу системи. На підтвердження факту фіксації руху транспортних засобів позивача через автоматичний пункт з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, що стало підставою для притягнення його до відповідальності, а також справності технічного засобу та достовірності встановлених ним відомостей повідомила, що прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WIM 5, 5, яким здійснювалась фіксація правопорушення в автоматичному режимі, є справним та придатним до експлуатації, що підтверджується: сертифікатом перевірки типу UA.TR001 76-20 Rev. 0 чинний до 16 червня 2030 року; свідоцтвами про повірку підсистеми вагового контролю № 35-02/1812-1815 чинні до 11 грудня 2024 року; свідоцтвами про повірку підсистеми габаритного контролю №21/000198,199,201,306 чинні до 12 вересня     2024 року. WIM-комплекси відносяться до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що прямо вказано у пункті 52 Додатку 1 до Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 січня 2016 року №94.
Державною службою України з безпеки на транспорті долучено до відзиву, крім іншого: 1) фотографії транспортного засобу, в момент проїзду через автоматичний пункт;      2) інформаційну картку автоматичного пункту габаритно-вагового контролю, сформовану автоматичним пунктом при фіксації адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем. Фотографії руху транспортного засобу через автоматичний пункт також містяться на офіційному вебсайті Укртрансбезпеки у мережі Інтернет за посиланнями, які є в оспорюваній постанові.
Представник відповідача звертає увагу суду, що в позовній заяві ОСОБА_1 посилається на норми законодавства, а саме: на абзац п`ятий пункту 15 Порядку №1174, викладений в редакції, яка втратила чинність. У відзиві представник відповідача вказує, що постанова серії АА №00022110 від 30 серпня 2024 року про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України відповідає усім вищенаведеним критеріям та містить усю необхідну інформацію, передбачену КУпАП, Порядком №1174, Інструкцією №512 та ухвалена в порядку та спосіб, встановлені законодавством.
Державна служба України з безпеки на транспорті вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить апеляційний суд залишити його без змін.
Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з частиною другою статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін у судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає за належне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, мотивуючи це наступним.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки «MAN TGS 26.400», державний номерний знак НОМЕР_1 та спеціалізованого напівпричепа «BENALU C34», державний номерний знак НОМЕР_3 .
30 серпня 2024 року головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Василенко Дар`єю Ігорівною була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (за місцезнаходженням юридичної особи) на території України серії АА №00022110, зі змісту якої вбачається, що 23 серпня 2024 року о 16 год 46 хв в Київській області, на автодорозі М-05, км 36+303, на автоматичному зважувальному комплексі WIM 5 зафіксовано проїзд транспортного засобу марки «MAN TGS 26.400», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з перевищенням нормативних параметрів передбачених пунктом 22.5 ПДР: перевищення загальної маси транспортного засобу на 6,313% (2,525 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тонн. 
Постановою серія АА №00022110 на ОСОБА_1 30 серпня       2024 року накладено штраф у сумі 8500 гривень.
Частиною другою статті 132-1 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно.
Переглядаючи судове рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду враховує норми чинного законодавства і фактичні обставини справи.
Статтею 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі - Закон №2344-III) встановлено, що реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури, який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Відповідно до пункту 7 вказаного Положення Укртрансбезпека для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема: використовувати у своїй діяльності транспортні засоби, зокрема спеціалізовані, та засоби вимірювальної техніки; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства; використовувати засоби фото - і відеофіксації процесу перевірки, зокрема в автоматичному режимі.
Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання фіксації порушень законодавства про автомобільний транспорт» від 27 грудня 2019 року №1174 було затверджено Порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі - Порядок №1174).
Згідно з пунктом 2 Порядку №1174 система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі - взаємопов`язана сукупність автоматичних пунктів та інформаційної телекомунікаційної системи.
Доказом у даній справі є показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-кінозйомки, відеозапису, працюючими в автоматичному режимі, внесені до автоматично сформованої постанови (пункт 4 Порядку №1174).
Фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку (пункт 7 Порядку №1174).
Таким чином, Укртрансбезпека з метою забезпечення виконання покладених на неї законодавством завдань, зокрема в частині здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів, має право, зокрема, використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, зокрема в автоматичному режимі.
Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08 вересня 2005 року №2862-IV визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до підпункту «б» пункту 22.5 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують, зокрема, на автомобільних дорогах державного значення фактичної маси, а саме: двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом - 40 тонн; трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом - 40 тонн; двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра - 42 тонни; трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра - 44 тонни.
Отже, різниця між вантажними автомобілями (тягачами) з напівпричепами, для яких дозволена максимальна маса становить 40 тонн або 42 тонни (44 тонни), полягає в тому, що останні мають бути контейнеровозами, що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
За змістом пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 251 КУпАП, зокрема, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Відповідачем до суду першої інстанції, на підтвердження в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП, надано матеріали автоматичної фотофіксації належного позивачу автомобіля з причепом (передній, боковий та задній вид вантажівки з напівпричепом).
Фактична допустима маса спеціалізованого вантажного тягача марки «MAN TGS 26.400», державний номерний знак НОМЕР_1 , та напівпричіпу «BENALU C34», державний номерний знак НОМЕР_3 , який переобладнаний підйомною механічно-гідравлічною системою з наявністю фітингів для встановлення контейнерів та з можливістю самоскидання/розвантаження, - повинна складати 40 тонн, а у разі належності напівпричепу до контейнеровозу - 42 тонни.
Наголошуючи на протиправності оспорюваної постанови серії АА №00022110, ОСОБА_1 посилався на те, що посадовими особами Укртрансбезпеки не враховано належність напівпричепу до контейнеровозів, що свідчить про неправильність обчислення максимально допустимої загальної маси транспортного засобу 40 тонн.
Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III визначено, що причіп - транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем; напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.
Положеннями пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363 (далі - Правила №363), визначено, що сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.
Отже, напівпричеп - це транспортний засіб без джерела енергії, який самостійно пересуватись і перевозити вантажі по дорогах не може, а рушійною силою для нього є саме тягач, який є основним транспортним засобом, котрий здійснює перевезення вантажів.
Напівпричеп-контейнеровоз - транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій, а саме: контейнерів.
Згідно з пунктом 17.6 Правил №363 для перевезення контейнерів перевізник повинен надавати автомобілі (автопоїзди) із бортовими платформами або спеціалізований рухомий склад (низькорамні напівпричепи - контейнеровози, автомобілі із вантажопіднімальними пристроями тощо).
Відповідно до пунктів 17.2-17.5 Правил №363 забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів. Універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м, місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера.
Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера.
Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м). Після завантаження вантажу вантажовідправник повинен зачинити контейнер, закріпити ручку замка контейнера дротом діаметром не менше 2 мм, опломбувати контейнер у порядку, передбаченому розділом 9 цих Правил, навісити бирку довжиною 120-150 мм і шириною 80-100 мм, на якій зазначаються пункти відправлення та призначення вантажу і найменування вантажоодержувача (пункт 17.15 Правил №363).
Відповідно до пункту 17.9 Правил №363 приймання вантажів для перевезення в контейнерах здійснюється при наявності Договору на підставі заявки, а при відсутності Договору - разового договору.
З матеріалів справи вбачається, що додана до позовної заяви копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу не свідчить про те, що саме трьохвісний напівпричіп контейнеровоз BENALU C34, реєстраційний номер НОМЕР_2 , використовувався ОСОБА_1 для перевезення вантажу 30.08.2024 о 16 год 45 хв за адресою М-05, км 36+303, Київська область. Відсутні такі відомості й на фотознімках фіксації правопорушення.
Позивачем ОСОБА_1 не надано до суду доказів перевезення вантажів контейнером, актів про пломбування, тощо. Відповідного маркування із зазначенням вантажності і маси тари контейнера, внутрішнього об`єму контейнера, місця, місяця і року виготовлення контейнера; часу останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера транспортний засіб позивача не містить.
З матеріалів фотофіксації вказаного належного позивачу транспортного засобу видно, що ОСОБА_1 23 серпня 2024 року здійснював вантажні перевезення транспортним засобом, який не є контейнеровозом в розумінні вищезазначених норм, оскільки верхня його частина зрізана та накрита тентом, та не перевозив контейнери.
Окрім того, вантаж, що перевозився на платформі, не має відповідних маркувань та позначень для ідентифікації його як контейнера, тобто не використовувався в момент зафіксованого порушення як контейнеровоз, тому фактична маса транспортного засобу повинна бути не більше 40 тонн.
Оспорюваною постановою позивача було притягнуто до відповідальності саме за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами, а не за порушення правил маркування контейнерів.
Суд першої інстанції зазначив, що ні норми  КУпАП, ні положення додатку 1 до Інструкції №512, у редакції наказу Міністерства інфраструктури №324 від 14 травня          2022 року, не містять вимог щодо зазначення у постанові про накладення адміністративного стягнення відомостей про марку, модель та державний номер причепу-контейнеровоза, приєднаного до сідельного тягача.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що сам факт реєстрації за позивачем автомобільного транспорту - контейнеровоза не поширює вагові обмеження, передбачені пунктом 22.5 ПДР України, у 42 тонни для відповідного транспорту з урахуванням вантажу.
Факт перевищення позивачем ОСОБА_1 нормативних параметрів транспортних засобів, визначених пунктом 22.5 ПДР України, доведено належними, допустимими та достовірними доказами, що пов`язано із правомірністю порядку проведення габаритно-вагового контролю, а також використання при проведенні фіксації належним технічним приладом.
Відтак, наявні дані про те, що транспортний засіб рухався з порушенням вагових норм, адже в підпункті «б» пункту 22.5 ПДР України чітко вказано, що максимальне значення фактичної маси автомобіля 40 тонн передбачене саме для перевезення трьохвісним автомобілем (тягачем) з трьохвісним напівпричепом.
Виходячи із наведених обставин справи та положень законодавства, що регулює спірні правовідносини, відповідачем правильно встановлено максимальну допустиму вагу транспортного засобу ОСОБА_1 , враховані під час накладення стягнення показники вагового обладнання підтверджені належними доказами, тобто факт перевищення позивачем нормативних параметрів транспортних засобів, визначених пунктом 22.5 ПДР України, доведений належними, допустимими та достовірними доказами, а тому оскаржуване рішення відповідає вимогам КУпАП, а наведені у позові ОСОБА_1 доводи не спростовують наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП.
Слід зауважити, що наявність прогалини в пункті 22.5 ПДР України щодо встановлення параметрів, за яких допускається рух контейнеровозів, що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів, призводить до зловживань перевізниками та до значного перевищення вагових норм під час руху великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, що фіксується в автоматичному режимі.
Якщо в реєстраційних документах транспортний засіб вказано як «контейнеровоз», тобто як колісний транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій контейнерів, то і його експлуатація повинна відповідати як його конструкції, так і його призначенню.
Перевізник повинен дотримуватись технічних характеристик, не навантажувати на автомобіль більше його технічних можливостей і не допускати перевантаження на вісі транспортного засобу.
Завантажуючи вантажний автомобіль у межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу і можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в діях позивача ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП, оскільки ним порушено пункт 22.5 ПДР України, а тому оспорювана постанова серії АА №00022110        від 30 серпня 2024 року є правомірною та скасуванню не підлягає.
Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
За таких підстав апеляційна скарга представника позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно з частиною першою статті 271 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.
Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.
Керуючись статтями 229, 286, 308, 315, 316, 317, 322, 328, 329, 271 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Марущака Ярослава Вікторовича - залишити без задоволення.
Рішення Володарського районного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року по справі №378/733/24 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      І.В. Штульман

Судді:                                                                                          М.М. Заїка

                                                                                                    Ю.К. Черпак