Справа № 308/8231/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        23 січня 2025 року          м. Ужгород

       Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:
       головуючого Собослой Г.Г.
       суддів Джуга С.Д., Мацунич М.В.,
       з участю секретаря Ормош О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 01 серпня 2024 року у справі № 308/8231/24 (Головуючий: Шепетко І.О.), -
В С Т А Н О В И Л А :
У травні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат, який мотивувала тим, що 17.11.2015 між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Худлівської сільської ради Ужгородського району, про що зроблено відповідний запис №18. У шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.12.2023 р. у справі №308/13032/23 шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу позивачці відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 ». Малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати з матір`ю - ОСОБА_2 .
Вказує на те, що позивачка постійно піклується про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток сина ОСОБА_5 , приділяє належну увагу його вихованню та матеріально його утримує, купляє продукти харчування, одяг, взуття, іграшки, розвивальні книжки/енциклопедії, водні розмальовки, олівці для малювання, пазли та несе інші витрати, необхідні для забезпечення потреб і розвитку дитини відповідного віку.
Зазначає, що з дня окремого проживання відповідач як батько ухиляється від обов`язку піклуватися про здоров`я сина, його фізичний та духовний розвиток, участі у вихованні сина не приймає, телефонує сину рідко, на зустріч до сина не приїздить, востаннє бачився з сином у вересні 2021 року. За період окремого проживання відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає, проте її розмір є недостатній для забезпечення потреб дитини, які з кожним роком збільшуються, в тому числі у зв`язку, з постійним зростанням цін. Вважає, що відповідач як батько зобов`язаний нести витрати по утриманню дитини (аліменти). Таке утримання повинно забезпечувати потреби дитини, необхідні для повноцінного фізичного, розумового, культурного, духовного, морального і соціального розвитку. У зв`язку з чим просила стягнути з ОСОБА_1 на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 8000,00 грн.
Крім цього, зазначила, що дитині у 2021 році встановлено діагноз – розлад дефіциту уваги та гіперактивності, який потребує постійного лікування, а саме відвідування психолога та прийому спеціальних медичних препаратів.
З огляду на діагноз РДУГ лікування дитини ОСОБА_5 в подальшому потребує постійних щомісячних грошових витрат на придбання спеціальних медичних препаратів на суму 2000,00 грн., консультацію дитячого психіатра (800,00 грн.) та відвідування психолога з метою психологічної корекції РДУГ 4 рази в місяць (1200,00 грн. за одне відвідування х 7 4 = 4800,00 грн.). Загальна сума щомісячних грошових витрат на лікування дитини становить 7600,00 грн. (2000,00 + 800,00 + 4800,00).
Стверджує, що витрати на системне та довготривале лікування при вказаному вище діагнозі та стані здоров`я дитини є додатковими та необхідними витратами, що викликані особливими обставинами, передбаченими ст. 185 Сімейного кодексу України. Відповідач як батько зобов`язаний брати участь в додаткових витратах дитини ОСОБА_5 , що викликані особливими обставинами. А тому просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання сина у розмірі 3800,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття.
Додатково зазначила, що позивачка постійно несе витрати на лікування і оздоровлення дитини. Всього за період з липня 2023 року по квітень 2024 року нею понесено витрат на лікування дитини на суму 28431,68 грн., що підтверджується копіями фіскальних чеків, доданими до матеріалів справи, в зв`язку з чим просить стягнути з відповідача додаткові витрати на лікування дитини в розмірі половини вартості понесених позивачкою витрат на лікування дитини до моменту подачі цього позову в сумі 14215,84 грн.
Звертає увагу, що відповідач є молодий, без якихось вад зі здоров`ям, має освіту, працездатний і має можливість заробляти своєю працею на утримання дитини. Інших дітей, окрім спільної дитини, і непрацездатних батьків, відповідач не має. Відповідач працює у м. Києві та отримує щомісячно дохід. Відповідачу на праві власності належить майно - приміщення (фактично квартира) АДРЕСА_1 , яке набуто згідно договору купівлі-продажу від 18.02.2015. Будь-яких обставин, які б перешкоджали відповідачу сплачувати аліменти та додаткові витрати на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , не має. А відтак просить стягнути з відповідача заявлені вимоги, що відповідатиме принципу добросовісності, розумності та справедливості, забезпечить рівність при несенні обов`язку по утриманню дитини і забезпечить відповідний рівень життя дитини, необхідний для гармонійного та всебічного її розвитку
У відзиві на позов відповідач зазначив, що він позовні вимоги частково визнає і не заперечує щодо стягнення з його доходів 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до 18 років. Крім того, відповідач не заперечував щодо стягнення додаткових витрат на утримання і лікування сина ОСОБА_5 на рівні 3 800,00 грн. з врахуванням коштів передбачених на сплату аліментів (станом на 05 травня 2024 року, ця сума становить 1 281,50 грн.), але не більше 33% від його заробітної плати після сплати податків, зборів та обов`язкових платежів. Проте заперечив щодо стягнення з нього на користь позивачки коштів у сумі 14 215,84 грн., які вона додатково понесла протягом останнього року до пред`явлення цього позову.
В обґрунтування заперечень зазначив, що протягом 2023 року по квітень 2024 року відповідач регулярно і доброчесно перераховував на картковий рахунок позивача кошти у сумі 4 000,00 грн., що більше ніж в 3 рази перевищує мінімальний законодавчий рівень аліментів. Загальна сума сплачених аліментів - 68 000,00 грн. Також вказав, що протягом 2023 року по квітень 2024 року відповідач вчасно компенсував витрати позивача на лікування сина. Загальна сума компенсаційних платежів на лікування - 13 000,00 грн. Зазначає, що періодично сплачував рахунки за дитячий садок сина (батьківська плата за харчування дошкільного підрозділу Чертезької гімназії). Також вказує, що працює на двох роботах та його середній заробіток за останні 6 місяців становить 9 287,69 грн. на місяць, що не дозволяє збільшити платежі на користь позивачки.
У відповіді на відзив, позивачка зазначила, що відповідач аліменти на дитину протягом 2023 року по квітень 2024 року сплачував, однак їх розмір, починаючи з 2023 року не є достатнім. Серед іншого вказала, що доводи відповідача про те, що він протягом 2023 року по квітень 2024 року вчасно компенсував позивачці витрати на лікування сина на загальну суму 13 000,00 грн., не відповідають дійсності. Витрати на лікування сина позивачка несла особисто. Також заперечила, щодо доводів відповідача про те, що його заробітна плата не дозволяє збільшити платежі на користь позивачки для утримання дитини, оскільки такі є не достовірними та не підтвердженні належними і достатніми доказами. А відтак, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 серпня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2  аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та 3800,00 грн. додаткових витрат на дитину щомісячно з дня пред`явлення позову до суду – 08 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати та допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, а саме в частині стягнення аліментів стягнути із нього аліменти на утримання дитини у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, а у частині стягнення додаткових витрат на дитину відмовити у позові повністю.
Вказує на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем була визнана загальна сума аліментів та додаткових витрат у розмірі 3800,00 грн. Зазначає, що суд оцінюючи необхідність додаткових витрат, погодився з тим що позивач довела тяжкість та тривалість захворювань дитини, при цьому не звернув уваги на те, що більшість консультацій та обстежень дитини проводилися у приватних закладах охорони здоров`я, які з відповідачем не узгоджувалися. А додані позивачкою копії фіскальних чеків на підтвердження придбання ліків для дитини не узгоджуються з жодним медичним висновком і більшість з них стосуються симптоматичного лікування захворювань, які не є тяжкими. З деяких медичних висновків неможливо встановити чи зроблені вони стосовно їхньої дитини і чи дитини взагалі. Скарги і динаміка захворювання зазначені лише як «зі слів мами без змін». Висновок повторного огляду у дитячого психіатра не містить визначеної тривалості курсів призначених препаратів, при цьому такий проведений фізичною особою-підприємцем. Позивачем не долучено до матеріалів справи належних та допустимих доказів необхідності проведення консультацій лікарів та медичних досліджень у лабораторіях приватних закладів охорони здоров`я, а не безкоштовно в комунальних медичних закладах. У матеріалах справи також відсутні належні та достовірні докази, які б свідчили про виконання дій запропонованих лікарем та докази щомісячного розміру понесених витрат на придбання лікарських засобів, консультацій лікарів та медичні дослідження. Вважає, що розмір аліментів та додаткових витрат у розмірі 7800,00 грн є несправедливим, надмірним і не узгоджується із законом.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка заперечила проти заявлених відповідачем вимог апеляційної скарги, вважає наведені в ній доводи безпідставними та такими, що не відповідають законним інтересам дитини. Розмір матеріальної допомоги, яку надає відповідач є недостатнім для забезпечення потреб дитини та лікування дитини. Наданими позивачкою медичними оглядами та висновками, підтверджено встановлений дитині діагноз, який вимагає постійного лікування, включаючи медикаментозну терапію спеціальними препаратами та психологічну корекцію. Таке лікування потребує постійних щомісячних витрат. Доводи апелянта про його доходи є недостовірними та не підтверджені належними та достатніми доказами, оскільки відповідач добровільно сплачує 4000,00 грн, що доводить, що він має можливість сплачувати цю суму, а не 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як просить у апеляційній скарзі. Крім цього довідки від 03.06.2024, додані відповідачем до відзиву підтверджують лише те, що він працює у двох роботодавців та отримує там офіційно певний дохід. Втім такі довідки не підтверджують його загальний сукупний дохід за 6 місяців. Навпаки позивачкою надано докази того, що відповідачу на праві власності належить майно – приміщення № НОМЕР_1 (літ «А») за адресою: АДРЕСА_2 , яке є фактично його квартирою, де він проживає. Натомість позивачка та дитина власного житла не мають, а проживають разом із батьками позивачки. Наявність у відповідача квартири є вагомою підставою для оцінки його здатності матеріально утримувати дитину. Він є молодим, без якихось вад зі здоров`ям, має освіту, працездатний і має можливість заробляти своєю працею на утримання дитини. Інших дітей і непрацездатних батьків відповідач не має. Вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим та обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому просила суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Розгляд справи проводився у режимі відеоконференції.
Заслухавши пояснення представниці апелянта – адвокатки Ткаченко О.В., яка підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення позивачки ОСОБА_2 та її представниці – адвокатки Бобонич Н.В., які просять рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
Щодо стягнення аліментів слід зазначчити наступне.
Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Відповідно до ст. 8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України).
Згідно з частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною другою ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч.3 ст. 182 СК України).
Матеріалами справи встановлено, що між сторонами 17.11.2015 був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Худлівської сільської ради Ужгородського району, про що зроблено відповідний запис №18, що його розірвано заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.12.2023 року (а.с.18-20). 
У шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 – а.с.14).
Після розірвання шлюбу позивачці відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 ». Малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати з матір`ю - ОСОБА_2 .
Згідно із довідкою № 477 від 07.07.2023, виданої Середнянською селищною радою, ОСОБА_6 проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Разом з нею проживає її син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як вбачається з виписок AT «Універсал Банк» по картці відповідача від 03.06.2024, «Рух коштів по категорії: переказ Маріанна Л.» здійснювався відповідачем за період з 01.2023 по 05.2024 щомісячно на рахунок позивачки, що останньою не заперечується і не оспорюється, у розмірі 4 000,00 грн.
Відповідно до довідок про доходи від 03.06.2024 № КД00-000001 відповідач працює на двох роботах та його середній заробіток за період з 01.12.2023 по 31.05.2023 становив 9 287,69 грн. на місяць (а.с.89, 90).
Разом з тим, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 є власником групи приміщень № 237 (літ. А), загальною площею 68,6 кв.м. у АДРЕСА_2 . За цією адресою апелянт фактично і проживає, про що зазначив в апеляційній скарзі. 
Відтак, самі по собі довідки про доходи з огляду на те, що відповідач придбав нерухоме майно в Києві, де і проживає, та з урахуванням розміру середньомісячної зарплати у Києві, не є достатніми доказами на підтвердження реального доходу апелянта. 
ОСОБА_1 є молодим, здоровим, працездатним та має можливість заробляти своєю працею на утримання дитини. Інших дітей і непрацездатних батьків апелянт не має. 
При цьому, факт відсутності у одного з батьків можливості надавати певний розмір утримання своїй дитині не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при встановленні розміру аліментів. Така обставина не є підставою для звільнення батьків від обов`язку по утриманню дитини. Дана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Суд першої інстанції, врахувавши вік відповідача та дитини, те, що дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, взяв до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку та правильно прийшов до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення аліментів, стягнувши із відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 грн.
       Щодо додаткових витрат колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).
Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, у цьому випадку можуть бути висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Під час розгляду справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, суд першої інстанції з урахуванням медичних документів, що підтверджують наявність у дитини сторін захворювання на діагноз РДУГ та містять рекомендації лікарів (а. с. 29-37) дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 3800,00 грн щомісячно, оскільки витрати на курс лікування при такому стані здоров`я дитини є додатковими та необхідними витратами, що викликані особливими обставинами, передбаченими статтею 185 СК України.
Додаткові витрати підтверджені наданими позивачкою копіями медичних документів дитини щодо проходження ним періодичного огляду, консультацій і лікування у дитячого психіатра та психолога. Також на підтвердження витрат на закупівлю ліків, позивачкою надані копії квитанцій про оплату ліків для сина.
Наявним у справі доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку та з урахуванням всіх обставин у справі правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню.
Рішення суду є законне та обґрунтоване і підстав для його зміни чи скасування не має.
Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України судова колегія, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 01 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено – 03 лютого 2025 року.
Головуючий
Судді: