ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року	Львів	Справа № 260/5970/24 пров. № А/857/24438/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці, 
на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року про забезпечення позову (суддя – Маєцька Н.Д., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м. Ужгород, дата складання повного тексту – не зазначено), 
в адміністративній справі №260/5970/24 за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, 
про визнання протиправними та скасування постанов,

                                                              встановив:

У вересні 2024 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, в якому просила: 1) визнати протиправними дії та скасувати постанову №1/ПС/1 від 05.07.2024 року, винесену Західним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці про накладання штрафу у розмірі 34000,00 грн. на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 , яка винесена на підставі рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 17 травня 2024 року №3X/3K/13142/РН/293/318/РО/01; 2) визнати протиправними дії та скасувати постанову №1/ПС/2 від 05.07.2024 року, винесену Західним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці про накладання штрафу у розмірі 17000,00 грн. на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 , яка винесена на підставі рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 17 травня 2024 року №3X/3K/13142/ РН/293/318/Р0/02;  3) визнати протиправними дії та скасувати постанову №1/ПС/3 від 05.07.2024 року, винесену Західним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці про накладання штрафу у розмірі 34000,00 грн. на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 , яка винесена на підставі рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 17 травня 2024 року № 3X/3K/13142/ РН/293/318/Р0/045; 4) стягнути судовий збір та витрати на правничу допомогу. 
Одночасно з позовною заявою ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, в якій просила: 
1) зупинити вчинення виконавчих дій щодо виконання постанови №1/ПС/1 від 05.07.2024р. про накладання штрафу на ФОП ОСОБА_2 в розмірі 34000 грн., виданої Західним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці, за якою відкрито виконавче провадження №75812729 від 15.08.2024 року, яке відкрите державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Троцюком Віктором Володимировичем, до завершення розгляду даної справи судом та набранням рішенням суду законної сили; 
2) зупинити вчинення виконавчих дій щодо виконання постанови №1/ПС/2, виданої 05.07.2024р. про накладання штрафу на ФОП ОСОБА_2 в розмірі 17000 грн., виданої Західним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці, за якою відкрито виконавче провадження №75812654 від 15.08.2024 року, яке відкрите державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ярешко Неллі Алексанівною, до завершення розгляду даної справи судом та набранням рішенням суду законної сили; 
3) зупинити вчинення виконавчих дій щодо виконання постанови №1/ПС/3 від 05.07.2024р. про накладання штрафу на ФОП ОСОБА_3 в розмірі 34000 грн., виданої Західним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці, за якою відкрито виконавче провадження №75812319 від 15.08.2024 року, яке відкрите державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ярешко Дмитром Валерійовичем, до завершення розгляду даної справи судом та набранням рішенням суду законної сили. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 заяву про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення на підставі постанови Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 05 липня 2024 року за № 1/ПС/1 про накладення штрафу, яке здійснюється в межах виконавчого провадження ВП №75812729 - до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №260/5970/24. Зупинено стягнення на підставі постанови Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 05 липня 2024 року за № 1/ПС/2 про накладення штрафу, яке здійснюється в межах виконавчого провадження ВП № 75812654 - до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №260/5970/24. Зупинено стягнення на підставі постанови Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 05 липня 2024 року за № 1/ПС/3 про накладення штрафу, яке здійснюється в межах виконавчого провадження ВП №75812319 - до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №260/5970/24. Вказано, що ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Вирішено примірник ухвали про забезпечення позову негайно надіслати заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову. 
З цією ухвалою суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що ухвала суду прийнята з порушенням вимог чинного законодавства України, при цьому суд не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, що призвело до невірного застосування судом норм як матеріального так і процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом не враховано, що відповідно до вимог Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», на підставі якого винесені оспорювані постанови та який є спеціальним щодо спірних правовідносин, факт оскарження постанов про накладення штрафу у судовому порядку відтерміновує строк виконання цих постанов про застосування адміністративно-господарського стягнення на період судового розгляду такої справи. Зазначає скаржник, що саме по собі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом без наведення позивачем обставин, які обґрунтовано свідчать про неможливість відновлення прав та інтересів у разі задоволення позову, не є беззаперечним свідченням настання тяжких негативних наслідків для позивача, та, відповідно, не свідчить про наявність обставин, за яких допускається вжиття заходів забезпечення позову. Також вказує апелянт, що судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не наведені обставини, які впливають на співмірність та необхідність забезпечення позову з метою уникнення негативних наслідків які, в свою чергу, можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав позивача. Судом першої інстанції не досліджений фінансовий стан позивача, та його співвідношення із можливими санкціями та наслідками для здійснення господарської діяльності. Матеріали справи також не містять доказів неможливості позивачем, з урахуванням розміру накладеного штрафу, продовжувати нормальне функціонування господарської діяльності. Міжрегіональне управління зазначає, що зупинення дії оскаржуваних постанов Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці може зумовити виникнення невиправданого судового втручання у діяльність суб`єкта владних повноважень, що у свою чергу, йде у розріз з метою інституту забезпечення позову. Необґрунтоване вжиття заходів може привести до значно більших правових ускладнень, ніж ті, яким вдалося б запобігти. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду від 16.09.2024 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні заяви з питань забезпечення позову в повному обсязі. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного. 

Суд першої інстанції, приймаючи ухвалу про забезпечення позову виходив з того, що за наявності відкритих виконавчих проваджень належним способом забезпечення адміністративного позову є зупинення стягнення за виконавчими документами. При цьому вжиття заходів забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами. Вказаний захід забезпечення адміністративного позову відповідає предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямований лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке. 
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. 
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. 
Згідно ч. 1, 2 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; - або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю. 
Позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч.1, 2 ст.151 КАС України). 
Колегія суддів враховує, що виходячи з аналізу норм процесуального права, підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) можливість істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду без вжиття заходів забезпечення позову; 2) можливість істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся; 3) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень; 4) очевидність порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, оспорюваним рішенням, дією або бездіяльністю. 
Також суд апеляційної інстанції зазначає, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення, повинні забезпечувати співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб. 
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. 
Відповідно до Рекомендації №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта. 
Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі. 
При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. 
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових та інших наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. 
Адекватність заходу про забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії. 
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову із предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. 
Колегія суддів апеляційного суду враховує, що із матеріалів адміністративної справи та змісту позову видно, що позивач оскаржує постанови №1/ПС/1 від 05.07.2024 року, №1/ПС/2 від 05.07.2024 року, №1/ПС/3 від 05.07.2024 року, винесені Західним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці про накладання на ФОП ОСОБА_1 штрафу. 
У заяві про забезпечення позову позивач просила вжити заходи забезпечення позову у вказаній справі шляхом зупинення вчинення виконавчих дій у відкритих Відділом  державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства виконавчих проваджень щодо виконання спірних постанов відповідача до завершення розгляду даної справи судом та набранням рішенням суду законної сили. 
Заява про забезпечення позову мотивована тим, що спір у даній справі стосується саме правомірності винесення постанов про накладення штрафу на позивача та на підставі яких відкрито виконавчі провадження, згідно яких застосовується стягнення доходів позивача. 
Згідно доданих до заяви про забезпечення позову матеріалів, 15 серпня 2024 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Троцюком В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №75812729 з примусового виконання постанови Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці №1/ПС/1 від 05 липня 2024 року про накладення штрафу. Також  15 серпня 2024 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ярешко Н.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №75812654 з примусового виконання постанови Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці №1/ПС/2 від 05 липня 2024 року про накладення штрафу. Також 15 серпня 2024 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ярешко Д.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №75812319 з примусового виконання постанови Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці №1/ПС/3 від 05 липня 2024 року про накладення штрафу. 
Отже, в межах виконавчих проваджень №75812729, №75812654, №75812319 здійснюється примусове виконання постанов Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 05 липня 2024 року за №1/ПС/1, №1/ПС/2, №1/ПС/3. 
Пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом. 
Відповідно до ст.10 Закону №1404-VIII встановлено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом. 
Частиною 1 статті 35 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті. 
Встановлено, що спір у вказаній справі стосується правомірності винесення відповідачем постанов про накладання на позивача штрафу та на підставі яких відкрито виконавчі провадження, згідно яких застосовується стягнення доходів позивача. 
У разі ж задоволення позовних вимог, виконавче провадження буде закрите. 
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Захід забезпечення позову дозволить уникнути неправомірного стягнення коштів з позивача. 
Отже, правильно вважав суд першої інстанції, що за наявності відкритих виконавчих проваджень належним способом забезпечення адміністративного позову є зупинення стягнення за виконавчими документами про накладення на позивача штрафу. 
Вжиття заходів забезпечення позову у такий спосіб не суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову та забезпечить ефективність судового захисту, у разі задоволення цього позову, що відповідає вимогам процесуального законодавства. 
При цьому вжиття заходів забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких позивач звернулася до суду. 
З   урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення адміністративного позову є співмірним заявленим позовним вимогам та обставинам справи. Вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення в межах відкритих виконавчих проваджень з виконання спірних постанов відповідача не скасовує їх чинність, а лише тимчасово забороняє застосування стягнення на їх підставі. Тому вжиття заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі. 
За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову і такі висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовані. 
Суд апеляційної інстанції також враховує, що у цій справі №260/5970/24 Закарпатський окружний адміністративний суд 16 жовтня 2024 року постановив ухвалу, якою позовну заяву ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправними та скасування постанов - залишив без розгляду, на підставі п.5 ч.1 ст.240 КАС України за заявою позивача про залишення позовної заяви без розгляду. 
В такій ситуації колегія суддів роз`яснює, що відповідно до положень статті 157 КАС України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням (частина шоста згаданої статті). 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції дотримано норм процесуального законодавства та вірно встановлено обставини, які мають значення для прийняття рішення щодо задоволення заяви про забезпечення адміністративного позову, а тому немає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

                                                           постановив:  

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці – залишити без задоволення. 
Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року про забезпечення позову в адміністративній справі №260/5970/24 за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправними та скасування постанов – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль